ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

19 березня 2014 р.

Справа № 902/64/14

за позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кусто Агро Трейдинг"
(Військовий проїзд,б.1, Печерський р-н, м.
Київ, 01103; поштова адреса: вул.
Театральна,43, м. Вінниця, 21050)

до:Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "Мир" (
вул. Центральна.1, с. Слобода
Межирівська, Жмеринський р-н.,
Вінницька обл., 23122)

про стягнення 56 018,22 грн.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Діхтярук
Т.А.

Представники

позивача : Ляхович О.С.,

відповідача : Шевчук О.О.

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької
області надійшла позовна заява
товариства з обмеженою
відповідальністю "Кусто Агро Трейдинг"
до сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "Мир" про
стягнення 56 018,22 грн., з яких: 33 000,00 грн.
попередньої оплати; пені 14 152,32 грн.;
штрафу 4 500,00 грн.; 20% річних 4365,90 грн.

Ухвалою суду від 20.01.2014 року порушено
провадження у вказаній справі №902/64/14 з
призначенням її до розгляду в судовому
засіданні на 11.02.2014 року.

Ухвалою суду від 11.02.2014 року розгляд
справи було відкладено, з об'єктивних
причин. При цьому за клопотанням
відповідача, розгляд справи відкладено
за межами встановленого 2-х місячного
строку передбаченого ст. 69 ГПК України.

В судове засідання 19.03.2014 року з'явились
представник позивача та відповідача.

Представник позивача позов підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечує в частині нарахування
штрафних санкцій, про що останній
зазначив в запереченні на позов ( вх. №
канц. 08-46/2594/14).

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача та представника
відповідача, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

03.07.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Кусто Агро Трейдинг"
та сільськогосподарським товариством
з обмеженою відповідальністю "Мир" був
укладений договір поставки зерна
майбутнього врожаю № 9ПМВ/Я/Ж.

Відповідно до пунктів 1.1. договору в
порядку та на умовах цього договору
Постачальник у визначений сторонами
строк поставляє Покупцю наступну
сільськогосподарську продукцію
(надалі товар). Найменування товару
ячмінь. Одиниця товару метрична тонна.
Кількість товару 180 тон, а покупець
зобов'язаний прийняти товар по
заліковій з якісними показниками
вказаними п.1.1. та оплатити його.

Відповідно до п. 1.2. договору термін
поставки до 30 липня 2013 року включно.

Пунктом 3.3. договору сторони погодили,
що Покупець в якості передоплати, який
зазначений в п 1.1. договору здійснює
перерахування грошових сум на підставі
рахунку - фактури Постачальника на
рахунок останнього в розмірі 63 000,00 грн.

На виконання умов договору позивач
платіжним дорученням № 1036 від 04.07.2013
року, копія якого знаходиться в
матеріалах справи ( а.с. 19).

Відповідач частково повернув
попередню оплату в сумі 30000,00 грн., що
підтверджується банківськими
виписками від 05.12.2013 року, від 11.12.2013
року, від 20.12.2013 року, копії яких
містяться в матеріалах справи ( а.с. 20-22).

Позивач в позові та в поясненнях
зазначає, що станом на день подання
позовної заяви товар залишається
непоставленим а попередня оплата
частково неповернутою в сумі 33000,00 грн.,
що є порушенням умов договору зі
сторони відповідача.

Тому, відповідно до п.6.3. договору, у
разі невиконання/неналежного
виконання Постачальником зобов'язань
щодо поставки Товару, Постачальник
зобов'язаний сплатити Покупцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період несвоєчасної
поставки, від розміру непоставленого
Товару, за кожен день прострочення
зобов'язання.

Також, пунктом 6.4. Договору
передбачений штраф у розмірі 4500,00 грн.
за односторонню відмову від виконання
поставки товару Постачальником.

Крім того, у пункті 6.5. договору сторони
погодили, що у випадку, якщо після
настання дати поставки передбаченої
п.1.2. цього договору Постачальник не
поставив визначений договором
обов'язкову партію товару п. 1.3.1., та/або
не повернув отримані в якості
передоплати кошти, в розмірі який
передбачений п.3.3 договору,
Постачальник зобов'язується сплатити
покупцю 20 % річних від простроченої
суми.

Тому, відповідачем відповідно до умов
договору було нараховано: пеню 14 152,32
грн.; штрафу 4 500,00 грн.; 20% річних 4365,90
грн.

23.12.2013 року позивачем на адресу
відповідача була направлена претензія,
яка останнім отримана та яка залишена
без задоволення.

Не проведення розрахунків
відповідачем спонукало позивача
звернутись з позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору, ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України,
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до
договору поставки застосуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до статті 663 ЦК України
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень ст. 530
цього Кодексу.

Частиною 1 статті 670 ЦК України
встановлено, якщо продавець передав
покупцеві меншу вартість товару, ніж це
встановлено договором купівлі-продажу,
покупець має право вимагати передання
кількості товару, якої не вистачає, або
відмовитися від переданого товару та
його оплати, а якщо він оплачений -
вимагати повернення сплаченої за нього
грошової суми.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, та
не заперечується сторонами, ними
фактично прийнято до виконання
зобов'язання за договором поставки.

Позивач належним чином виконав свої
договірні зобов'язання щодо
попередньої оплати в розмірі 63 000,00 грн.
вартості товару, яким мав постачатись
відповідачем, що стверджується
матеріалами справи.

Відповідач мав поставити товар до
30.07.2013 року, що фактично зроблено не
було, що підтверджується матеріалами
справи.

Відповідач частково повернув
попередню оплату в сумі 30 000,00 грн., що
підтверджується банківськими
виписками від 05.12.2013 року, від 11.12.2013
року, від 20.12.2013 року, копії яких
містяться в матеріалах справи (а. с.
20-22).

Станом на день розгляду справи в суді,
відповідач попередню оплату в розмірі
33 000,00 грн. не повернув.

Враховуючи викладене, позов в частині
стягнення з відповідача 33 000,00 грн.
попередньої оплати підлягає
задоволенню

Крім суми основного боргу відповідач
було нараховано: пеню в розмірі 14152,32
грн.; штрафу 4 500,00 грн.; 20% річних 4365,90
грн.

Як видно з матеріалів справи,
відповідачем були порушені умови
договору, а саме щодо поставки товару,
останнім, не було поставлено товар в
строк передбачений договором, не було
повністю повернуто передоплату.

Відповідно до п.6.3. договору, у разі
невиконання/неналежного виконання
Постачальником зобов'язань щодо
поставки Товару, Постачальник
зобов'язаний сплатити Покупцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період несвоєчасної
поставки, від розміру непоставленого
Товару, за кожен день прострочення
зобов'язання.

Тому, позивачем було нараховано
відповідачу 14 152,32 грн. пені.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено,
що порушення зобов'язань є підставою
для застосування господарських
санкцій, передбачених ГК України,
іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями є господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язань, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Враховуючи викладене, суд перевіривши
нарахування пені в розмірі 14 152,32 грн.,
прийшов до висновку про правильність
їх нарахування, а тому позов в цій
частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач заявляє до стягнення
з відповідача штрафу 4 500,00 грн.; 20%
річних 4365,90 грн.

Так, п.6.4 Договору передбачено, що у разі
односторонньої відмови від виконання
поставки Товару за цим Договором
Постачальник зобов'язаний сплатити
Покупцю штраф у розмірі 4500,00 грн.

За змістом статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Таким чином, ці види штрафної
договірної відповідальності мають
подвійну правову природу, які
одночасно з тим, що стимулюють сторони
дотримуватися умов договору, як спосіб
забезпечення, ще й повинні мати
компенсаційний характер санкції за
порушення господарсько-правових
зобов'язань. Норми господарського
права не визначають, який саме характер
(майновий чи грошовий) носить
зобов'язання, при порушенні строків
виконання якого до боржника
застосовуються штрафні санкції.

Згідно ч.2 ст.4 Господарського кодексу
України особливості регулювання
майнових відносин суб'єктів
господарювання визначаються цим
кодексом. Тому в даному випадку слід
керуватися нормами господарського
права та частини 1 ст.549 ЦК України, що
передбачають можливість застосування
такого виду як штрафу за прострочку
виконання не грошового договірного
зобов'язання в розмірі, обумовленому
сторонами в договорі згідно норм ст.627
Цивільного кодексу України, яка
передбачає свободу договору.

Постановами Верховного Суду України
22.11.2010 року № 3-24гс10, від 03.12.2013 року №
3-35гс13 встановлено, що застосування до
боржника, який порушив господарське
зобов'язання, штрафних санкцій у
вигляді пені, штрафу, передбачених ч.4
ст. 231 Господарського кодексу України,
можливо, оскільки суб'єкти
господарських відносин при укладенні
договору наділені законодавцем правом
забезпечення виконання господарських
зобов'язань встановленням договірної
санкції за невиконання або неналежне
виконання договірних зобов'язань і
пені застосовується за порушення
будь-яких господарських зобов'язань, а
не тільки за невиконання грошового
зобов'язання.

Частиною 1 статті 11128 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Виходячи з того, що сторони умовами
договору передбачили застосування у
разі відмови від виконання поставки
Товару штрафу у розмірі 4500,00 грн.;
спірні правовідносини є
господарськими, а відповідно до ст.193 ГК
України господарські санкції, зокрема
штраф, застосовуються за порушення
будь-яких господарських зобов'язань, а
не тільки за невиконання грошового
зобов'язання, суд вважає, що вказана
вимога є правомірною та такою, що
грунтується на діючому законодавстві
та умовах договору.

Стосовно вимог позивача про стягнення
20 % річних в сумі 4 365,90 грн., суд зазначає
наступне.

Пунктом 6.5. договору сторони погодили,
що у випадку, якщо після настання дати
поставки передбаченої п.1.2. цього
договору Постачальник не поставив
визначений договором обов'язкову
партію товару п. 1.3.1., та/або не повернув
отримані в якості передоплати кошти, в
розмірі який передбачений п.3.3
договору, Постачальник зобов'язується
сплатити покупцю 20 % річних від
простроченої суми.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Поряд з цим, у п. 5.2 постанови Пленум
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р.
зазначено, що обов'язок боржника
сплатити суму боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних
не виникає у випадках повернення
коштів особі, яка відмовилася від
прийняття зобов'язання за договором
(стаття 612 ЦК України), повернення сум
авансу та завдатку, повернення коштів у
разі припинення зобов'язання (в тому
числі шляхом розірвання договору) за
згодою сторін або визнання його
недійсним, відшкодування збитків та
шкоди, повернення безпідставно
отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України),
оскільки відповідні дії вчиняються
сторонами не на виконання взятих на
себе грошових зобов'язань, а з інших
підстав.

Поряд із цим зобов'язання відповідача
повернути позивачу суму попередньої
оплати за непоставлений у строк товар,
не є грошовим зобов'язанням, а є
правовим наслідком порушення умов
договору щодо здійснення поставки
товару.

За своєю суттю обов'язок щодо
повернення грошових коштів, отриманих
як передоплата, не можна розцінювати як
грошове зобов'язання в розумінні
статті 625 Цивільного кодексу України,
оскільки ця санкція застосовується у
випадку порушення грошових
зобов'язань, проте за договором у
відповідача виникло зобов'язання
поставити товар, тобто не грошове
зобов'язання, в свою чергу повернення
попередньої оплати також не є грошовим
зобов'язанням, а є правовим наслідком
порушення умов Договору. В зв'язку з чим
відсутні правові підстави для
застосування наслідків, встановлених
ст. 625 ЦК України за порушення виконання
грошового зобов'язання.

А тому, позовні вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача 20 %
річних в сумі 4365,90 грн. задоволенню
судом не підлягають.

Нарахування таких відсотків буде
можливим лише у разі невиконання
відповідачем рішення суду у цій справі,
з моменту набрання ним чинності (пункт 3
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/224/2012
від 27.02.2012р., постанова Верховного Суду
України від 05.12.2011 року у справі №
16/164(2010).

Окрім того, виходячи із змісту позовної
заяви, правило частини 3 ст. 693 ЦК
України на правовідносини з порушення
виконання зобов'язання не
застосовується.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги
підлягає задоволенню частково.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача відповідно до приписів
ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44,
49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково

Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мир" (вул.
Центральна.1, с. Слобода Межирівська,
Жмеринський р-н., Вінницька обл., 23122, ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Кусто Агро
Трейдинг" (Військовий проїзд,б.1,
Печерський р-н, м. Київ, 01103; поштова
адреса: вул. Театральна,43, м. Вінниця,
21050, ) 33 000,00 грн.
передоплати за товар; пені 14 152,32 грн.;
4500,00 грн. штрафу; 1827,00 грн. судового
збору.

Відмовити в стягненні 20% річних 4365,90
грн.

Видати наказ після набранням рішення
законної сили.

Повне рішення складено 24 березня 2014 р.

Суддя Яремчук
Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2- позивачу (01103, м. Київ, Печерський р-н.,
Військовий проїзд, б.1)

3- відповідачу (23122, Вінницька обл.,
Жмеринський р-н., с. Слобода
Межирівська, вул. Центральна,1 )