ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.Справа № 916/2769/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

головуючого Ярош А.І.,

суддів Журавльова О.О., Головея В.М.,

при секретарі судового засідання
Молодові В.С.,

за участю представників:

від позивача: Зюкіна Є.Ю., за
довіреністю;

від відповідача: Журба О.О., за
довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства „Пром Агро
Рось"

на рішення господарського суду
Одеської області від 09 грудня 2013 року

по справі № 916/2769/13

за позовом Приватного підприємства
„Пром Агро Рось"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ламан Шипінг
Ейдженсі"

про стягнення збитків в сумі 30 902,62 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Пром Агро Рось"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ламан Шипінг
Ейдженсі" про стягнення збитків в сумі
30 902,62 грн. за договором №525/20 від 01.09.2011
року, посилаючись на неналежне
виконання зобов'язань за договором.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 09 грудня 2013 року (суддя
Петров В.С.) в задоволенні позову
Приватного підприємства „Пром Агро
Рось" до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ламан Шипінг
Ейдженсі" про стягнення збитків в
розмірі 30 902,62 грн. відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов до висновку про
необґрунтованість доводів позивача
щодо наявності у відповідача обов'язку
по поверненню спірної суми коштів,
оскільки протиправність поведінки
відповідача не доведена позивачем,
також між такою поведінкою відповідача
та завданими позивачу збитками
відсутній прямий причинний зв'язок,
позивач не надав доказів того, що
відповідач своєю протиправною
поведінкою спричинив позивачу
додаткові витрати.

Не погодившись з вищезазначеним
рішенням, Приватне підприємство „Пром
Агро Рось" звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Одеської області від 09 грудня 2013 року
по справі № 916/2769/13 та постановити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм процесуального та матеріального
права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
апелянт зазначає, що відповідач не
надав суду доказів того, що належним
чином повідомляв позивача про
відступлення від його вказівок та
виникнення додаткових витрат, позивач
був повідомлений про це лише тоді, коли
неможливо було уникнути цих витрат та
через дії відповідача був змушений їх
сплатити.

Апелянт вказував, що відповідач без
отримання необхідних документів
самостійно без повідомлення позивача
приступив до виконання обов'язків за
договором, що призвело до додаткових
витрат.

Скаржник посилався на п.4.1.6 договору,
згідно якого надання послу повинно
підтверджуватись актом прийому-здачі
виконаних робіт, проте відповідач не
надав до суду такого акту.

Таким чином, на думку скаржника,
відповідач не передавав, а позивач не
приймав роботи, які були виконані
відповідачем всупереч інтересам
позивача. Однак суд першої інстанції
прийняв до уваги наданий відповідачем
акт здачі-приймання виконаних послуг
від 29.07.2013р., складений між відповідачем
та агентом лінії "Ningbo together shipping" в
якості доказу виникнення додаткових
витрат з боку відповідача, які повинні
бути відшкодовані позивачем. Проте
предметом спору є не невиконання
відповідачем робіт за договором, а
виконання їх всупереч інтересам
позивача, що спричинило позивачу
збитки у вигляді не погоджених
додаткових витрат, які позивач
змушений був сплатити через дії
відповідача та залучених ним третіх
осіб.

Крім того, апелянт зауважував, що за
умовами договору, відповідач повинен
узгодити перелік послуг з позивачем,
оплата яких здійснюється при наявності
письмового підтвердження позивача
вартості цих послуг, усі повідомлення
до договору мають юридичну силу за
умови їх погодження з іншою стороною та
наступною відправкою оригіналу, однак,
відповідач посилався на електронне
листування між ним та агентом лінії в
якості доказу додаткових витрат, яке не
є належним відповідно до умов договору.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
розглянувши матеріали справи на
предмет правильності встановлення
обставин та застосування місцевим
судом норм матеріального права, та
вислухавши представників сторін,
судова колегія дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
01.09.2011 р. між ТОВ „Ламан Шипінг
Ейдженсі" (експедитор) та ПП „Пром Агро
Рось" (клієнт) було укладено договір на
транспортно-експедиторське
обслуговування № 525/20 (а.с. 8-13),
відповідно до п. 1.1 якого позивач як
клієнт доручає, а відповідач як
експедитор зобов'язується
організувати за рахунок клієнта
транспортно-експедиторське
обслуговування, перевезення
експортно-імпортних і транзитних
вантажів по території України і в
міжнародному сполученні, а також
надання інших
транспортно-експедиторських послуг
клієнту за згодою сторін. Умови
перевезення, вид вантажу, вид
транспорту, вартість послуг
експедитора, а також інші умови,
пов'язані з виконанням даного договору,
встановлюються за згодою сторін (п.1.2.
договору).

В пункті 1.3 договору передбачено, що на
кожне перевезення вантажу клієнт надає
Експедитору заявку, в якій
обумовлюється найменування і
кількість вантажу, маршрут перевезення
(порт навантаження, порт вивантаження,
місце доставки вантажу), плановану дату
надання вантажу відправником, тип
транспортного засобу, дані про
відправників і одержувачів та іншу
необхідну інформацію, що стосується
організації
транспортно-експедиторського
обслуговування. Заявка подається за 2
тижні до початку навантаження і
готовності вантажу до перевезення.

Відповідно до п. 1.3 вказаного договору
позивачем було подано заявку
відповідачу в електронному виді, у якій
зазначено відповідні дані для
організації
транспортно-експедиторського
обслуговування, а саме: кількість
вантажу - два 20-тифутові контейнери по 25
т, умови відправки - FOB, порт
завантаження - Xingang, планова дата
відвантаження постачальником - 05.04.2013
р., дані про вантажовідправника - CIXI CAZSEAL
PACKING&GASKET CO.LTD, найменування вантажу -
пароніт (азбесто-гумові листи).

Відповідно до п. 3.1.1. договору, позивач
зобов'язаний вчасно надати
експедиторові повну, точну й
достовірну інформацію щодо
найменування, кількості, якості і інших
характеристик вантажу, його
властивостей, умов його перевезення,
іншу інформацію, необхідну для
виконання експедитором своїх
обов'язків за даним договором, а також
документи, що стосуються вантажу,
необхідні для здійснення митного,
санітарного й інших видів державного
контролю й нагляду, забезпечення
безпечних умов перевезення вантажу.

Також згідно п. 3.1.7 вказаного договору
позивач зобов'язався надавати
експедиторові всю необхідну
інформацію про характер і властивості
вантажу, а також інструкції з обробки,
перевалки та перевезення вантажів, а у
випадку перевезення небезпечних
вантажів - вказувати їхні класифікації
по МОПНВ або вантажів, транспортування
яких має особливості.

В свою чергу позивач, як клієнт,
зобов'язався згідно п.4.1.3. договору
оплачувати:

а) погоджені платежі, що підлягають
оплаті за виконані послуги з
перевезення вантажу морським
транспортом (фрахт) та супутні витрати,
пов'язані з таким перевезенням
(навантаження та/або розвантаження
вантажу, агентський та інші портові
збори і т.п.) впродовж трьох банківських
днів з моменту виставлення
експедитором рахунка.

Згідно п. 4.3.3. договору, експедитор
оплачує перевезення та інші послуги
третіх осіб на користь, з коштів та за
рахунок клієнта (вантажоодержувачів,
вантажовідправників та інших осіб).
Кошти, що перераховуються клієнтом на
рахунок експедитора не переходять у
власність експедитора і не є його
прибутком, а вважаються транзитними
для наступної оплати перевезення та
інших послуг третіх осіб (портів,
перевізників, брокерів,
експедиторських організацій та ін.). У
власності експедитора залишається
винятково експедиторська винагорода,
розмір якого підлягає оподатковуванню
в порядку, визначеному законодавством.
Дана умова договору не вимагає
додаткового підтвердження документами
перевізника, замовників клієнта та/або
інших осіб.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та не заперечується
сторонами, до транспортування
вказаного вантажу відповідач залучив
агента в Китаї NINGBO TOGETHER SHIPPING CO., LTD (третя
сторона). Однак, як зазначається у даних
про судовихід судна, 16.04.2013 р. товар не
був відправлений вказаним агентом у
зв'язку з перевіркою небезпечності
вантажу.

12.05.2013 р. вказаний товар (азбесто-гумові
листи) було завантажено на судно Alexandria
bridge 032W, що підтверджується
коносаментом змішаного
транспортування № HLEALB0322212.

Наразі позивач зазначає, що відповідно
до умов поставки FOB, передбачених п. 1.1
контракту № 21/10-2011 від 21.10.2011 р.,
укладеного з CIXI CAZSEAL PACKING&GASKET CO.LTD, з
моменту завантаження товару на борт
судна всі ризики мав нести покупець.

05 червня 2013 року позивачем був
надісланий директору компанії CIXI CAZSEAL
PACKING&GASKET CO.LTD стосовно передачі
оригіналів документів по вказаній
поставці, а саме коносаменту № HLEALB0322212,
у зв'язку з виникненням проблем із
розмитненням вантажу без оригіналу
коносаменту.

На вказаний лист 07.06.2013 р. постачальник
надав відповідь про неможливість
надання позивачу оригіналів
документів в повному обсязі, оскільки
третьою стороною були понесені
додаткові витрати з відправкою вантажу
(перевірка небезпечності вантажу),
однак останньому ці витрати не
оплатили. При цьому, постачальник
відмовився їх оплачувати, так як
вважає, що такі витрати виникли не з
його вини.

27 червня 2013 року позивачем було
надіслано третій стороні лист стосовно
передачі оригіналів коносаменту №
HLEALB0322212, однак вказані документи не
були передані.

Між тим, 05 липня 2013 року відповідачем
був надісланий позивачу лист за вих. №
02-060713, з посиланням на п.п. 4.1.5, 4.2
договору № 525/20 від 01.09.2011 р., та рахунок
№ LS-3753165 на оплату додаткових послуг з
транспортно-експедиторського
обслуговування небезпечного вантажу в
порту Ксінгінг (вивантаження
контейнерів з борту судна, перевезення
контейнерів на склад для небезпечних
вантажів, зберігання контейнерів на
складі небезпечних вантажів).

Платіжним дорученням №1238 від 08.07.2013
року ПП «Пром Агро Рось» сплачено на
користь ТОВ «Ламан Шипінг Ейдженсі»
30902,62 грн. відповідно до рахунку-фактури
№ 3753165 від 05.07.2013р., за морське
перевезення вантажу за межами
державного кордону.

Як випливає з матеріалів справи, в
подальшому вказані кошти були
перераховані відповідачем Компанії
„Юні Ламан Контейнер Лайн Лтд" (Кіпр),
яка виконувала функції з
транспортно-експедиторського
обслуговування спірного вантажу в
порту Ксінганг.

Разом з тим, 10.07.2013 р. позивачем було
надіслано відповідачу лист за вих. № 65,
яким повідомив, що додаткові витрати
пов'язані з відправкою вантажу, які
виникли до 12 травня 2013 року (дата
завантаження товару на борт судна)
згідно умов поставки FOB згідно Incoterms 2010,
не являються витратами позивача, тому
відповідно підлягають поверненню на
рахунок позивача.

При цьому, у вказаному листі № 65
відповідачу був наданий триденний
термін для повернення даних коштів, але
відповідачем вказані кошти не були
повернуті, що стало підставою для
звернення позивача до суду із
заявленим позовом.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно статті 14 Цивільного кодексу
України, цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями ст.316 ГК України та ст.929 ЦК
України (що розташована в главі 65
"Транспортне експедирування", Книзі
п'ятої, розділу ІІІ Цивільного кодексу
України), за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного
експедирування може бути встановлений
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, укладати від свого імені або
від імені клієнта договір перевезення
вантажу, забезпечувати відправку і
одержання вантажу, а також виконання
інших зобов'язань, пов'язаних з
перевезенням.

В ст. 931 Цивільного кодексу України
передбачено, що розмір плати
експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом. Якщо розмір плати
не встановлений, клієнт повинен
виплатити експедитору розумну плату.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про безпідставність
стягнення коштів з відповідача - ТОВ
«Ламан Шипінг Ейдженсі», оскільки
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами обов'язку
відповідача повернути сплачені в
якості додаткових витрат кошти,
виходячи з наступного.

Згідно ст. 10 Закону України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність" експедитор має право,
зокрема, на відшкодування в погоджених
з клієнтом обсягах додаткових витрат,
що виникли в нього при виконанні
договору транспортного
експедирування, якщо такі витрати
здійснювалися в інтересах клієнта.

Підтвердженням витрат експедитора є
документи (рахунки, накладні тощо),
видані суб'єктами господарювання, що
залучалися до виконання договору
транспортного експедирування, або
органами влади (ч. 10 ст. 9 вказаного
Закону).

Згідно статті 12 Закону України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність" клієнт зобов'язаний у
порядку, передбаченому договором
транспортного експедирування,
сплатити належну плату експедитору, а
також відшкодувати документально
підтверджені витрати, понесені
експедитором в інтересах клієнта в
цілях виконання договору
транспортного експедирування;
договором транспортного
експедирування можуть бути
передбачені й інші обов'язки клієнта

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив про те, що всупереч п. 3.1.7
договору позивачем не була надана
експедиторові інформація про
небезпечність вантажу, тоді як
небезпечний вантаж згідно правил МОПНВ
вимагає особливих умов перевезення.

Матеріалами справи підтверджено та не
заперечується сторонами, що 17.04.2013 р.
при завантажені контейнерів на борт
судна лінія Hapaq - Lloyd виявила відмітку
„ASBESTOS RUBBER SHEET", слово „асбестос" -
відноситься до групи небезпечних
вантажів, та за цією причиною лінія
відмовилася експортувати контейнери з
цим вантажем, та вони були вивантажені
з судна та перевезені на склад
зберігання небезпечних товарів.

Вказані обставини, що виникли через
необізнаність експедиторської
компанії про властивості вантажу,
призвели до додаткових локальних
витрат, які згідно умов FOB мали бути
сплачені постачальником товару CIXI CAZSEAL
PACKING&GASKET CO.LTD, який являється
вантажовідправником (постачальником
товару) згідно коносаменту № HLEALB0322212
від 12.05.2013 р., тоді як відповідно до
міжнародних правил Incoterms 2010 умови FOB
передбачають, що продавець виконав
постачання, коли товар перейшов через
поручні судна в названому порту
відвантаження.

Відповідно до п.5.3.2. договору сторони
погодили, що клієнт відшкодовує усі
витрати, фактично понесені
експедитором по виконанню його
доручення. Це правило також діє у
випадку анулювання доручення, не
пред'явлення вантажу або простою
транспортних засобів з вини клієнта
(вантажовідправника/вантажоотримувача
) включаючи штрафи, пред'явлені
транспортними та іншими організаціями,
і сплачує відповідну винагороду за вже
надані послуги.

При цьому, пунктом 5.2.5 договору № 525/20
сторони узгодили, що експедитор не
відповідає за дії чи бездіяльність
портової адміністрації, митних
органів, інших служб, які прямо чи
опосередковано можуть вплинути на
виконання зобов'язань, а також за
розклад просування вантажу, відповідно
до графіка судновласника і зміни у
ньому.

Таким чином, враховуючи погоджені
сторонами положення договору, судова
колегія зазначає, що експедитор -
відповідач - не повинен нести
відповідальність за надання
відправником вантажу недостовірної
інформації про властивості вантажу,
оскільки ніяким чином не міг посприяти
або перешкодити цьому. Договірні
відносини між відправником вантажу та
замовником не стосуються
експедиторської компанії, яка виступає
лише посередником між клієнтом та
перевізником та не зобов'язана
отримувати інформацію від відправника
вантажу та перевіряти її.

Вищенаведене спростовує доводи
апелянта про те, що виконання
відповідачем робіт всупереч інтересам
позивача спричинило позивачу збитки у
вигляді не погоджених додаткових
витрат, які позивач змушений був
сплатити через дії відповідача та
залучених ним третіх осіб. Обставини
справи свідчать про те, що додаткові
витрати понесені позивачем не через
дії або бездіяльність відповідача, а з
інших причин, які не є предметом спору в
даній справі.

Крім того, матеріалами справи
підтверджено розмір фактичних витрат
відповідача в рамках виконання
зобов'язань за договором, а саме:
договір № U/LS-09 від 01.07.2009 р. між
відповідачем та Компанією „Юні Ламан
Контейнер Лайн Лтд" (Кіпр) про
організацію діяльності в області
транспортно-експедиторського
обслуговування зовнішньоторговельних
вантажів, акт здачі-приймання
виконаних послуг від 29.07.2013 р. щодо
транспортно-експедиторського
обслуговуванню небезпечного вантажу в
порту Ксінганг (вивантаження
контейнерів з борту судна, перевезення
контейнерів на складі небезпечних
вантажів), інвойс № 30/07-1 від 30.07.2013 р. на
оплату вказаних послуг в сумі 3866,21 дол.
США, що в гривневому еквіваленті
дорівнює спірній сумі.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Цивільного
кодексу України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями ст.224 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу
України визначено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Згідно положень ст. 226 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який вчинив господарське
правопорушення, зобов'язаний вжити
необхідних заходів щодо запобігання
збиткам у господарській сфері інших
учасників господарських відносин або
щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо
збитків завдано іншим суб'єктам, -
зобов'язаний відшкодувати на вимогу
цих суб'єктів збитки у добровільному
порядку в повному обсязі, якщо законом
або договором сторін не передбачено
відшкодування збитків в іншому обсязі.
Сторона, яка порушила своє
зобов'язання або напевно знає, що
порушить його при настанні строку
виконання, повинна невідкладно
повідомити про це другу сторону. У
протилежному випадку ця сторона
позбавляється права посилатися на
невжиття другою стороною заходів щодо
запобігання збиткам та вимагати
відповідного зменшення розміру
збитків. Сторона господарського
зобов'язання позбавляється права на
відшкодування збитків у разі якщо вона
була своєчасно попереджена другою
стороною про можливе невиконання нею
зобов'язання і могла запобігти
виникненню збитків своїми діями, але не
зробила цього, крім випадків, якщо
законом або договором не передбачено
інше. Не підлягають відшкодуванню
збитки, завдані правомірною відмовою
зобов'язаної сторони від подальшого
виконання зобов'язання.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає цілком
правомірними та обґрунтованими
висновки суду першої інстанції про
недоведеність протиправної поведінки
відповідача, причинно-наслідкового
зв'язку між поведінкою відповідача та
завданими збитками, недоведеність вини
саме відповідача у спричиненні збитків
позивачу.

Таким чином, місцевий господарський
суд дійшов правильного висновку про
непричетність експедитора до
виникнення у позивача додаткових
витрат, оскільки саме позивач уклав
договір поставки товару (вантажу) та
договір морського перевезення
(коносамент). До того ж обов'язок по
забезпеченню надання інформації про
свій вантаж було покладено на позивача,
невиконання якого призвело до
виникнення у позивача витрат по
обслуговуванню небезпечного вантажу.

Крім того, судова колегія зазначає, що
позивач не позбавлений права
звернутись в судовому порядку до
постачальника товару CIXI CAZSEAL PACKING&GASKET
CO.LTD в порядку відшкодування додаткових
витрат, пов'язаних з неповідомленням
про небезпечність вантажу.

Доводи апелянта про те, що електронне
листування не є належними доказами
відповідно до умов договору, судова
колегія не приймає до уваги, оскільки
вважає такі доводи намаганням позивача
довести, що додаткові витрати у сумі 30
902,62 грн. з ним не узгоджувались.

Відповідно до приписів ст. 8 Закону
України "Про електронні документи та
електронний документообіг", згідно
якої юридична сила електронного
документа не може бути заперечена
виключно через те, що він має
електронну форму. Допустимість
електронного документа як доказу не
може заперечуватися виключно на
підставі того, що він має електронну
форму.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Господарський процесуальний кодекс
України (ст. 36 ГПК України) визначає
письмовими доказами документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
електронні документи та електронний
документообіг" електронний документ -
документ, інформація в якому
зафіксована у вигляді електронних
даних, включаючи обов'язкові реквізити
документа.

Склад та порядок розміщення
обов'язкових реквізитів електронних
документів визначається
законодавством.

Електронний документ може бути
створений, переданий, збережений і
перетворений електронними засобами у
візуальну форму.

Візуальною формою подання
електронного документа є відображення
даних, які він містить, електронними
засобами або на папері у формі,
придатній для приймання його змісту
людиною.

Відповідно до п.1 Вказівок
Держарбітража СРСР "Про використання
як доказів в арбітражних справах
документів, що підготовлені за
допомогою електронно-обчислювальної
техніки" № И-1-4 від 29.06.1979 року, сторони у
арбітражних справах в обґрунтування
своїх вимог і заперечень мають право
представляти арбітражам документи,
підготовлені за допомогою
електронно-обчислювальної техніки. Ці
документи, оскільки вони містять дані
про обставини, що мають значення для
справи, повинні прийматися органами
арбітражу на загальних підставах в
якості письмових доказів.

Згідно з п. 9 Вказівок, дані, які
містяться на технічному носії
(перфоленті, перфокарті, магнітній
стрічці, магнітному диску та таке інше)
можуть бути використані в якості
доказів по справі тільки у випадках,
коли вони перетворені в форму, яка
придатна для звичайного відтворення та
зберігання в справі.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, керуючись ст.43 ГПК України
та, враховуючи вищенаведені приписи
законодавства, дослідивши текст та
форму наданої електронної переписки
між сторонами по справі, зокрема,
відправників листів, їх дату та час
відправлення та отримання (а.с. 40, 139, 144),
судова колегія вважає за доцільне
досліджувати електронне листування та
за необхідності приймати його в якості
доказу обізнаності позивача про
виникнення додаткових витрат.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки
доводи апеляційної скарги
безпідставні, необґрунтовані та не
підтверджені належними доказами в
розумінні ст.ст.32-34 ГПК України,
спростовуються матеріалами справи, а
тому судова колегія не вбачає підстав
для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку про те, що апеляційну скаргу
Приватного підприємства „Пром Агро
Рось" слід залишити без задоволення, а
рішення господарського суду Одеської
області від 09 грудня 2013 року по справі
№916/2769/13 слід залишити без змін

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103- 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства „Пром Агро Рось" залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської
області від 09 грудня 2013 року по справі
№916/2769/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний
07.04.2014 року

Головуючий суддя
А.І.
Ярош

Судді :
О.О.Журавльов

В.М. Головей