ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.
Справа № 5021/1741/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя
Бондаренко В.П. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - Татаренко А.І., директор,
наказ № 30-к, від 02.08.2012 року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №
664С/1-6) на рішення господарського суду
Сумської області від 21 листопада 2013
року у справі № 5021/1741/12

за позовом Сумської міської ради, м.
Суми

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумська фірма "Усе
для дому", м. Суми

про внесення змін до договору,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 21 листопада 2013 року у
справі № 5021/1741/12 (суддя Зайцева І.В.)
позов задоволено повністю. Вирішено
вважати укладеними зміни до Договору
укладеного між Сумською міською радою
та ТОВ "Сумська фірма "Усе для дому" на
право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди) від 5
березня 1996 року № 29 в частині розміру
орендної плати, а саме, - розміру
відсотку від нормативної грошової
оцінки землі шляхом викладення п. 2.1
договору в наступній редакції: "Плата
за землю вноситься землекористувачем у
вигляді орендної плати на рік у розмірі
4,0 % від нормативної грошової оцінки
землі". Стягнуто з ТОВ "Сумська фірма
"Усе для дому" на користь Сумської
міської ради 1 073,00 грн. судового збору.

Відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сумська фірма "Усе
для дому", звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення господарського суду
Сумської області від 21 листопада 2013
року у справі № 5021/1741/12 скасувати, та
прийняти нове рішення, яким відмовити
Сумській міській раді в застосуванні
до розрахунку орендної плати за землю
розмір 4 % від нормативної грошової
оцінки землі.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач зазначає, що договір оренди
земельної ділянки № 29 укладений в 1996
році та діє до 2046 року. Відповідно до
статті 58 Конституції України, закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Крім того,
зазначає, що норми Податкового кодексу
України не встановлюють обов'язків
внесення змін до договорів оренди,
укладених в минулому. Вказує, що в
супровідному листі, який позивач
надіслав як пропозицію внесення змін
до умов договору, зазначений невірний
номер договору, а тому, на думку
скаржника, підприємством не було
отримано проект змін до договору, що
позбавило позивача права погодитись з
запропонованими змінами, а у разі
незгоди - надати протокол розбіжностей.

В судове засідання 01 квітня 2014 року
представник позивача - Сумської
міської ради - не з'явився, відзив на
апеляційну скаргу не надав, про причини
неявки не повідомив, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, залученим до матеріалів
справи.

Колегія суддів не вбачає підстав
неможливості вирішити спір в даному
судовому засіданні та дійшла висновку
про можливість розгляду справи за
відсутністю представника позивача за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення присутнього в
судовому засіданні представника
відповідача, дослідивши доводи
апеляційної скарги в межах вимог,
передбачених статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України,
перевіривши повноту встановленого
судом першої інстанції обставин справи
та доказів на їх підтвердження, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського
суду Сумської області з позовом про
визнання укладеними змін до договору №
29 на право тимчасового користування
землею (в тому числі на умовах оренди)
від 05 березня 1996 року в частині розміру
орендної плати, а саме, - в частині
розміру відсотку від нормативної
грошової оцінки землі, шляхом
викладення пункту 2.1. договору в
наступній редакції: "Плата за землю
вноситься землекористувачем у вигляді
орендної плати на рік у розмірі 4,0% від
нормативної грошової оцінки землі"

Рішенням господарського суду Сумської
області від 20 березня 2013 року у справі
№ 5021/1741/12 в задоволенні позову
відмовлено (т.1, а.с.57-101).

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 23 травня 2013
року у справі № 5021/1741/12, рішення
господарського суду Сумської області
від 20 березня 2013 року залишено без змін
(т. 1, а.с. 124-130).

Постановою Вищого господарського суду
України від 6 серпня 2013 року постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 23.05.2013 року та
рішення господарського суду Сумської
області від 20.03.2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
господарського суду Сумської області
(т. 1, а.с. 150-152).

21 листопада 2013 року за результатами
нового розгляду у справі № 5021/1741/12
господарським судом Сумської області
було прийняте оскаржуване рішення (т. 1,
а.с.210-215).

Як убачається з матеріалів справи, 05
березня 1996 року між Сумською міською
радою та Акціонерним товариством «Усе
для дому», було укладено договір № 29 на
право тимчасового користування
земельною ділянкою розташовану в м.
Суми, вул. 9-го Травня,13, загальною
площею 0,17 га строком на 50 років.

Договір зареєстровано в книзі записів
договорів на право тимчасового
користування землею « 05» березня 1996
року за № 29.

У розділі 2 договору сторонами
погоджено, що плата за землю у вигляді
орендної плати у розмірі середньої
ставки земельного податку вноситься
землекористувачем (відповідачем)
щомісячно рівними частками ( п. 2.1
договору).

Розділом 3 договору встановлено, що
права та обов'язки сторін договору
визначаються за їх згодою відповідно
до Земельного кодексу України.

Рішеннями Сумської міської ради №
1119-МР від 26 грудня 2007 року "Про
затвердження грошової оцінки земель
міста Суми" та № 2763-МР від 24 червня 2009 р.
"Про затвердження розмірів відсотків
від грошової оцінки землі, що
застосовуються для обчислення
орендної плати за користування
земельними ділянками на території м.
Суми" затверджені грошова оцінка
земель м. Суми розроблена ДП «Сумський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» та розміри
відсотків від грошової оцінки землі,
що застосовуються для обчислення
орендної плати за оренду земельних
ділянок на території м. Суми на період
до 01.01.2011 року (т. 1, а.с. 10-12).

Для земельних ділянок із
функціональним використанням землі
для розміщення магазинів для
роздрібної торгівлі продовольчими та
непродовольчими товарами, встановлено
розмір відсотку від грошової оцінки
землі для обчислення орендної плати -
4,0% (відповідно до п. 7.6 додатку до
рішення Сумської міської ради від 24
червня 2009 року № 2763-МР).

Актом обстеження земельної ділянки по
провулку 9-го Травня, 13 у м. Суми від
15.02.2013 року, складеного начальником
відділу контролю за використання землі
та врегулювання земельних спорів
управління земельних ресурсів
Сумської міської ради Шульгою О.С. та
головним спеціалістом відділу Кудлаєм
А.П., встановлено, що земельна ділянка
за зазначеною адресою
використовується відповідачем під
розміщення 4-х поверхової нежитлової
споруди з продажу меблів (т. 1, а.с. 65).

25 липня 2012 року №1689-МР Сумською міською
радою прийняте рішення «Про внесення
змін до діючих договорів оренди
земельних ділянок в частині розміру
орендної плати», відповідно до якого
було запропоновано орендарям,
зазначеним у додатку до рішення, в тому
числі і відповідачу, внести зміни до
договорів оренди земельних ділянок у
частині розміру орендної плати, згідно
з рішенням Сумської міської ради від 24
червня 2009 року №2763-МР «Про
затвердження розмірів відсотків від
грошової оцінки землі, що
застосовується для обчислення
орендної плати за користування
земельними ділянками на території м.
Суми» (т. 1, а.с. 7-9). Управлінню земельних
ресурсів Сумської міської ради
доручено супровідними листам
направити копію даного рішення
Сумської міської ради орендарям
відповідно до додатку. Орендарі,
зазначені у додатку до рішення, у
двадцятиденний строк після одержання
супровідного листа з копією рішення
зобов'язані повідомити управління
земельних ресурсів Сумської міської
ради про результати розгляду
пропозиції. Управлінню земельних
ресурсів Сумської міської ради, у разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору або у разі неодержання
відповіді у двадцятиденний строк,
передати спір на вирішення суду
шляхом подачі позовної заяви.

Зазначене вище рішення відповідачем в
установленому законом порядку не
оскаржувалося, отже воно не змінене і
не визнане недійсним, а тому, в силу
приписів статті 144 Конституції України,
статті 73 Закону України "Про місцеве
самоврядування" є обов'язковим для
виконання на території м. Суми.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про
оренду землі" зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Відповідно до частини другої статті 188
Господарського кодексу України
сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа про
досудове врегулювання спорів)
визначено, що положення ч. 2 ст. 124
Конституції України стосовно
поширення юрисдикції судів на всі
правовідносини, що виникають у державі,
необхідно розуміти так, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Обрання певного засобу правового
захисту, у тому числі і досудового
врегулювання спору, є правом, а не
обов'язком особи, яка добровільно,
виходячи з власних інтересів, його
використовує.

Отже, надсилання відповідачу
пропозицій про внесення змін до
спірного договору оренди є виключно
правом, а не обов'язком позивача, тому
недотримання позивачем вимог частини
другої статті 188 Господарського
кодексу України щодо обов'язку
надсилання іншій стороні пропозицій
про зміну умов договору оренди
земельної ділянки не позбавляє його
права звернутися до суду з позовом до
відповідача про зміну умов договору за
наявності спору, тобто відсутності
згоди на зміну умов договору.

Зазначена правова позиція наведена у
постанові Верховного Суду України від
20.11.2012р. у справі № 28/5005/640/2012, яка
відповідно до статті 11128
Господарського процесуального кодексу
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Отже, колегія суддів вважає, що
виходячи з аналізу норм чинного
законодавства, неправомірним є
посилання відповідача як на підставу
для скасування рішення місцевого суду
на неотримання ним пропозицій від
позивача щодо внесення змін до
спірного договору.

Керуючись статтею 30 Закону України "Про
оренду землі", статтею 651 Цивільного
кодексу України, статтею 188
Господарського кодексу України,
статтею 11 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з тим, що сторонами не було
досягнуто згоди щодо зміни договору,
позивач звернувся до господарського
суду з позовною заявою, в якій просив
суд вважати укладеними зміни до
договору на право тимчасового
користування землею ( в тому числі на
умовах оренди) від 05 березня 1996 року №
29 в частині розміру орендної плати, а
саме, - в частині розміру відсотку від
нормативної грошової оцінки землі,
шляхом викладення пункту 2.1 договору в
наступній редакції: "Плата за землю
вноситься землекористувачем у
вигляді орендної плати на рік у
розмірі 4,0 % від нормативної грошової
оцінки землі».

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог місцевий господарський
суд виходив з наступного.

Згідно статті 2 Закону України "Про
оренду землі" відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про оренду землі", орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Частиною другою статті 21 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції,
що діє з 01.01.2011 р.), передбачено, що
розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

Статтею 290 Податкового кодексу України
визначено, що плата за землю
зараховується до відповідних місцевих
бюджетів у порядку, визначеному
Бюджетним кодексом України для плати
за землю.

Статтею 288 Податкового кодексу України
встановлено, що підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки. Розмір орендної
плати встановлюється в договорі
оренди, але річна сума платежу не може
бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для
інших категорій земель трикратного
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом. Водночас,
річна сума платежу для інших земельних
ділянок, наданих в оренду, не може
перевищувати 12 відсотків нормативної
грошової оцінки. Ставка земельного
податку за користування земельними
ділянками, нормативну грошову оцінку
яких проведено, встановлена у розмірі
1 % від їх нормативної грошової оцінки
(ст. 274 ПК України).

За вимогами статті 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Приписами статті 654 Цивільного кодексу
України визначено, що зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. У визначених
законом випадках застосовуються ціни
(тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Статтею 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку. Оскільки орендна
плата за земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати може бути підставою
для перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору.

Отже, нормами чинного законодавства
передбачено можливість зміни умов
договору за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у випадках
встановлених договором або законом.

У разі прийняття уповноваженим органом
рішення про внесення змін до ставок
орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів, що
використовуються для розрахунку
орендної плати за земельні ділянки,
такі обставини можуть не братися судом
до уваги лише у разі скасування
відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування в установленому
законом порядку. Як вбачається з
матеріалів справи рішення Сумської
міської ради № 1119-МР від 26.12.2007 року, №
2763-МР від 24.06.2009 року, № 1689-МР від 25.07.2012
року не скасовані.

Розмір орендної плати за землю
визначається сторонами у договорі, в
тому числі може визначатися шляхом
встановлення відсоткового відношення
до нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, що відповідає
чинному законодавству України,
зокрема, приписам частини першої
статті 15, статті 21 Закону України "Про
оренду землі".

Згідно з частиною третьою статті 653
Цивільного кодексу України якщо
договір змінюється або розривається в
судовому порядку, зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
набрання рішенням суду про зміну або
розірвання договору законної сили.

Відповідна правова позиція викладена в
п. 2.19 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин".

Оскільки орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності є регульованою ціною, тому
законодавча зміна граничного розміру
цієї плати є підставою для перегляду
розміру орендної плати, встановленої
умовами договору.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, вважає його обґрунтованим та
таким що відповідає нормам чинного
законодавства.

На думку відповідача, Податковий
кодекс України не закріплює обов'язок
орендаря перераховувати орендну плату
(сплачувати її в більшому розмірі) в
разі законодавчої зміни граничного
розміру цієї плати.

Однак, колегія суддів вважає такі
посилання безпідставними, оскільки, як
вже зазначалося вище, нормами чинного
законодавства, а саме: статтями 651, 628
Цивільного кодексу України, статтею З0
Закону України "Про оренду землі"
передбачено можливість зміни умов
договору за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у випадках
встановлених договором або законом. А
так як орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності є регульованою ціною, тому
законодавча зміна граничного розміру
цієї плати є підставою для перегляду
розміру орендної плати, встановленої
умовами договору.

До того ж вказана правова позиція
відповідає правовій позиції,
викладеній у постанові Вищого
господарського суду України від 19.01.2011
року у справі № 41/153пд, та постановах
Верховного Суду України від 06.12.2010 року
у справі № 2-1/1006-200, від 30.05.2011 року у
справі № 17/299-10, від 04.07.2011 року у справі
№ 41/8Іпд, від 23.05.2011 року у справі № 7/105-10
(30/234-09).

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумська фірма "Усе
для дому" задоволенню не підлягає, а
підстави для скасування рішення
господарського суду Сумської області
від 21 листопада 2013 року у справі №
5021/1741/12 відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сумська
фірма "Усе для дому" залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 21 листопада 2013 року у
справі № 5021/1741/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повна постанова складена 07.04.2014 року.

Головуючий суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Россолов В.В.