м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1101/14 24.03.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Модус Трейд"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стокман Констракшн"
про стягнення 186538,41 грн.
Суддя Грєхова О.А.
Представники сторін:
від позивача: Калмиков О.В. -
представник за довіреністю
від відповідача: Полтавець В.О. -
представник за довіреністю
Заявлено позов про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стокман Констракшн"
(надалі - відповідач) заборгованості за
виконані згідно з договором підряду №
ГС/СП-121 від 12.08.2013 року роботи у розмірі
186538,41 грн., в т.ч. 165259,50 грн. основного
боргу, 3190,37 грн. пені, 736,24 грн. 3% річних,
826,30 грн. інфляційних втрат. Також
позивач наполягає на покладенні на
відповідача поряд з судовим збором
витрат на оплату послуг адвоката у
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що на виконання умов
договору підряду № ГС/СП-121 від 12.08.2013
року позивач виконав роботи визначені
умовами договору, за які відповідач не
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 року порушено
провадження по справі № 910/1101/14, розгляд
справи призначено на 24.02.2014 року.
24.02.2014 року від представника позивача
надійшло клопотання на виконання вимог
ухвали суду про порушення провадження
у справі.
В судове засідання, призначене на 24.02.2014
року, представник відповідача з'явився
та надав відзив на позовну заяву.
В судовому засіданні 24.02.2014 року в
порядку ст. 77 ГПК України судом
оголошено перерву до 24.03.2014 року.
24.03.2014 року представником позивача
подано заяву про уточнення позовних
вимог, відповідно до якої позивач
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь 826,30 грн. збитків від
інфляції, 736,24 грн. 3 % річних та 3190,37 грн.
пені. Також позивач наполягає на
покладенні на відповідача поряд з
судовим збором витрат на оплату послуг
Відповідно до 3.11. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції від 26.12.2011 № 18, ГПК,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.
Враховуючи викладене суд розцінює
подану позивачем заяву як зменшення
розміру позовних вимог.
Враховуючи норми ст. 22 ГПК України, а
також те, що дана дія не суперечить
законодавству та не порушує
чиїх-небудь прав і охоронюваних
законом інтересів суд приймає до
розгляду заяву позивача про зменшення
розміру позовних вимог.
Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції від 26.12.2011 № 18, у разі
прийняття судом зміни (в бік збільшення
або зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення.
В судове засідання 24.03.2014 року з'явились
представники сторін та надали
пояснення по суті справи.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.03.2014 року
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.08.2013 позивачем (надалі за текстом -
підрядник) та відповідачем (надалі за
текстом - замовник) був укладений
договір підряду № ГС/СП-121 (далі за
текстом - договір) (належним чином
засвідчена копія міститься в
матеріалах справи).

Відповідно до п. 2.1 договору підрядник
зобов'язався виконати наступні роботи
щодо об'єкта: на свій ризик власними та
(або) залученими силами та засобами у
відповідності до умов цього договору,
діючих будівельних норм і правил та в
обумовлений договором строк виконати
роботи з монтажу та налагоджування
дверей автоматичних моделі UniTurn
виробництва концерну Besam (Швеція).

Відповідно до п. 4.2 договору загальна
вартість договору складає 409120,83 грн.,
крім того ПДВ - 81824,17 грн. У тому числі:
вартість обладнання складає 387720,83 грн.,
крім того ПДВ 20% - 77544,17 грн., разом з ПДВ -
465265,00 грн.; вартість робіт з монтажу та
налагодження складає 21400,00 грн., крім
того ПДВ 20% - 4280,00 грн., разом з ПДВ - 25680,00
грн.

Початок та строки виконання робіт за
договором визначаються Графіком
виконання будівельно-монтажних робіт
(Додаток № 1 до цього договору) (п. 5.1
договору).

Згідно з п. 5.2 договору строк виконання
робіт за даним договором становить 75
календарних днів з дня початку
виконання робіт.

Відповідно до п. 6.3 договору розрахунки
за виконані роботи здійснюються у
відповідності до умов договору шляхом
сплати авансового платежу та
перерахування проміжних платежів за
виконані роботи. Протягом 5 календарних
днів з дати підписання даного договору
генпідрядник перераховує підряднику
авансовий платіж в розмірі 70 % від
вартості обладнання по договору, що
складає 271404,58 грн., крім того ПДВ 54280,92
грн., разом з ПДВ - 325685,50 грн. Решту
коштів від вартості обладнання
замовник доплачує після доставки
обладнання на об'єкт та отримання
видаткової накладної, протягом 3-х
календарних днів, що становить 139579,50
грн., в т.ч. ПДВ 20% - 23263,25 грн.

Підрядник не пізніше 25 числа кожного
місяця готує два примірники актів
виконаних робіт та відповідних довідок
про вартість робіт, підписує та
скріплює своєю печаткою документи і
надсилає їх замовнику. Замовник
протягом 5 робочих днів після отримання
документів згідно з п. 6.3 зобов'язаний
прийняти виконані належним чином
роботи з будівництва об'єкту, підписати
такі документи та повернути підряднику
один примірник. Замовник оплачує
фактично виконані роботи за такий
розрахунковий місяць після підписання
обома сторонами актів виконаних робіт,
довідки про вартість виконаних робіт
(форма КБ-3) та комплекту виконавчої
документації, яка технологічно може
бути надана на момент підписання акту
виконаних робіт, які подаються
підрядником перед розрахунковим
місяцем, за вирахуванням суми
відповідного авансового платежу, в
термін не пізніше 5 днів після такого
підписання п.п. 6.3., 6.4., 6.7.).

У якості додатків до договору до
матеріалів справи додані «Графік
поставки обладнання та монтажних
робіт», «Договірна ціна на монтаж та
налагоджування автоматичних дверей»,
«Технічні вимоги», «Карусельна
автоматична дверь Besam UniTurn 36
(виробництво Швеція)».

02.09.2013 позивачем було виставлено
відповідачу рахунок на оплату № 5013 від
02.09.2013 за поставлене обладнання і
монтажні роботи на суму 490945,00 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 907 від
09.09.2013 відповідачем у якості авансового
платежу за влаштування дверей
перераховано позивачу 325685,50 грн.

Відповідно до видаткової накладної №
6051 від 25.11.2013 позивач поставив, а
відповідач на підставі довіреності на
отримання товарно-матеріальних
цінностей № 261 від 22.011.2013, виданої на
ім'я ОСОБА_3, прийняв карусельні
автоматичні двері Besam Uni Turn 36 загальною
вартістю 465265,00 грн.

Станом на дату подання позовної заяви
акт виконаних робіт № 6441 від 09.12.2013 та
акт технічної готовності монтажних
робіт з додатком № 1 обома сторонами
підписані, роботи з боку відповідача
прийняті.

Матеріали справи також свідчать, що
позивач неодноразово звертався до
відповідача з претензіями № 63 від
18.12.2013, № 68 від 26.12.2013, № 01 від 14.01.2014 з
вимогою про погашення заборгованості.

Однак, відповідач відповіді на вказані
вище претензії не надав, за виконані
позивачем роботи та поставлене
обладнання в повному обсязі не
розрахувався, в результаті чого за
останнім утворилась заборгованість в
розмірі 165259,50 грн., що і стало підставою
для звернення позивача з позовом до
суду.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення позивача, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК
України визначено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.

Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України,
сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Дослідивши Договір укладений
сторонами суд прийшов до висновку про
те, що за своєю правовою природою
Договір підряду № ГС/СП-121 від 12.08.2013
року є змішаним договором, який містить
елементи договору підряду та договору
поставки.

Згідно положень статті 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлі-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки.

Згідно визначенням ст. 837 Цивільного
кодексу України, за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Судом встановлено, що позивач виконав
свої зобов'язання за договором
належним чином, поставив обладнання -
Карусельні автоматичні двері Besam Uni Turn
36, загальною вартістю 465265,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 6051 від 25.11.2013р. та довіреністю на
отримання товарно-матеріальних
цінностей № 261 від 22.11.2013р., та виконав
передбачені договором монтажні роботи
на суму 25680,00 грн., про що сторонами було
погоджено та підписано акт виконаних
робіт № 6441 від 09.12.2013р., акт технічної
готовності монтажних робіт з додатком
№ 1.

Матеріали справи свідчать, що за
поставлене обладнання та виконані
роботи відповідач розрахувався з
позивачем частково на суму у розмірі
325685,50 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 907 від 09.09.2013р.

Заборгованість у розмірі 165259,50 грн.
відповідачем визнана у підписаному
сторонами акті звірки взаємних
розрахунків за період: 2013 р.

Як встановлено ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням приписів статті 530
ЦК України та п.п. 6.3, 6.7 договору на
момент розгляду справи судом строк
виконання відповідного грошового
зобов'язання по оплаті виконаних робіт
настав.

У заяві про уточнення позовних вимог,
яку суд розцінив як зменшення позовних
вимог, позивач вказав про погашення
суми основного боргу відповідачем в
повному обсязі після порушення
провадження у справі. Так позивач
вказав, що 07.02.2014 відповідачем було
частково сплачено основний борг в сумі
10000,00 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 102 від 07.02.2014. 24.02.2014
відповідач остаточно розрахувався за
обладнання та роботи з монтажу та
налагоджування обладнання, а саме у
сумі 65259,50 грн.

Разом з тим, позивач наполягає на
стягненні з відповідача на свою
користь 826,30 грн. збитків від інфляції,
736,24 грн. 3 % річних та 3190,37 грн. пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Для пені, як різновиду неустойки,
характерним є те, що вона обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення зобов'язання
(ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 10.7 договору у випадку,
якщо замовник не проводить платежі, як
це визначено в ст. 6 договору, замовник
виплачує підряднику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
3190,37 грн., оскільки судом встановлено
порушення відповідачем строків
виконання грошового зобов'язання.
Позовна заява та заява про зменшення
розміру позовних вимог містять
розрахунок суми пені, при перевірці
якого судом встановлено, що позивач
правильно здійснив вказаний
розрахунок.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
826,30 грн. інфляційних втрат та 736,24 грн. 3%
річних нарахованих на суму боргу за
весь час прострочення.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача інфляційних та
3% річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення інфляційних та 3% річних
підлягають задоволенню відповідно до
наведеного в позовній заяві та заяві
про зменшення розміру позовних вимог
розрахунку. При здійсненні перевірки
розрахунку 3% річних нарахованих
позивачем, судом встановлено, що ним
правильно здійснено вказаний
розрахунок.

У відзиві на позовну заяву відповідач
просить суд звільнити його від
стягнення штрафних санкцій, однак не
наводить жодного обґрунтування на
підтвердження заявленої вимоги, отже
суд відмовляє у задоволенні вказаної
заяви.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до частини четвертої статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладаються судом на
відповідача.

Разом з тим, позивач наполягає на
покладенні на відповідача витрат за
оплату послуг адвоката у розмірі 16526,00
грн.

Судовими витратами є лише оплата тих
послуг, які надаються адвокатами, що
відповідають вимогам ст. 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" та здійснюють свою
діяльність у організаційних формах,
зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність".

Відповідно до частини першої ст. 26
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" адвокатська
діяльність здійснюється на підставі
договору про надання правової
допомоги. Документами, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути: 1)
договір про надання правової допомоги;
2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ "Модус Трейд" (замовник) та
адвокатом Калмиковим Олексієм
Вікторовичем (виконавець) 01.12.2013р. було
укладено договір №7-01/12/13 про надання
правової допомоги, відповідно до п. 1.1.
якого замовник доручає, а виконавець
бере на себе зобов'язання надавати
правову (юридичну) допомогу в обсязі та
на умовах, передбачених договором.

В п. 4.1, 4.2 договору сторони погодили, що
ціна робіт складається з суми коштів за
всіма актами фактично виконаних робіт
за період дії договору. За роботу,
виконану виконавцем, замовник
перераховує на користь виконавця кошти
згідно актів виконаних робіт за певний
період (об'єм) фактичного виконання
робіт.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи акту виконаних робіт № 1,
підписаного та погодженого позивачем
та адвокатом, вартість наданих
адвокатом послуг визначена у розмірі
16526,00 грн. Роботи виконані в повному
обсязі, претензій у сторін немає.

Як вбачається з платіжного доручення №
8650 від 23.01.2014 позивач перерахував на
рахунок Калмикова О.В. грошові кошти у
розмірі 16526,00 грн. у якості оплати за
юридичні послуги згідно Акту № 2 від
22.01.2014.

У матеріалах справи наявна копія
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 410 від 10.04.2008
р., виданого Херсонською обласною
кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури на ім'я Калмикова
Олексія Вікторовича.

Пунктом 6.3 роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21 лютого 2013 року N 7
визначено, що витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 ГПК у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката (у розумінні пункту 1
статті 1 та частини першої статті 6
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем підтверджено правовий
статус адвоката, наявність доказів
фактичного перерахування коштів
останньому на підставі договору,
господарський суд дійшов висновку що
витрати понесені ТОВ "Модус Трейд"
відповідають судовим витратам на
оплату послуг адвоката в розумінні ст.
44 Господарського процесуального
кодексу України.

При вирішенні питання про розмір суми,
яка підлягає відшкодуванню стороні за
послуги адвоката, має бути врахована як
ціна позову, яку вказав позивач у
позовній заяві, так і критерії
об'єктивного визначення розміру суми
послуг адвоката.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
при встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Пунктом 6.5 роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21 лютого 2013 року N 7
визначено, що розподіл сум інших, крім
судового збору, судових витрат
здійснюється за загальними правилами
частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при
задоволенні позову вони покладаються
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, а при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. За тими ж правилами
здійснюється й розподіл сум цих витрат
у розгляді господарським судом
апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Так, у визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність
витрат на оплату послуг адвоката,
повинна подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Визначаючи необхідний розмір судових
витрат для даної справи, які
складаються з витрат на послуги
адвокату, які понесені відповідачем,
суд приймає до уваги наступні фактори
в їх сукупності:

- відсутність складності та новизни
правових питань, що стосуються
доручення; відсутність необхідності
великого досвіду для його успішного
завершення;

- тривалість розгляду справи -
кількість судових засідань, в яких
адвокат приймав участь - 2 судових
засідання;

- кількість підготовлених адвокатом
документів (позовна заява, клопотання
про доручення до матеріалів справи
документів, уточнення позовних вимог),
обсяг доказів, які надані на
підтвердження доводів по справі та
вплив даних доказів на результати
вирішення питань, порушених в них.

Враховуючи вищезазначене, суд зменшує
розмір відшкодування витрат на послуги
адвоката з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи, у зв'язку з чим, стягненню з
відповідача підлягають судові витрати
на послуги адвоката в сумі 5000,00грн.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Стокман
Констракшн" (01135, м. Київ, вул.
Дмитрівська, буд. 92-94; ідентифікаційний
код: 37200214 ) з будь-якого рахунку
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Модус Трейд" (07300,
Київська область, м. Вишгород, вул.
Ватутіна, 100/А; ідентифікаційний код
30659728) 3190 (три тисячі сто дев'яносто) грн.
37 коп. пені, 736 (сімсот тридцять шість)
грн. 24 коп. 3 % річних, 826 (вісімсот
двадцять шість) грн. 30 коп. інфляційних
втрат, 3730 (три тисячі сімсот тридцять)
грн. 79 коп. судового збору та 5000 (п'ять
тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову
допомогу адвоката.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 26.03.2014

Суддя О.А.
Грєхова