ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.03.2014 Справа № 920/178/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрхімформація", м.
Київ,

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Конард", м.
Суми,

про стягнення 33 971 грн. 89 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Кисельов В.М.
(довіреність № 75 від 27.12.2013 року).

При секретарі судового засідання Чижик
С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить стягнути з
відповідача на свою користь 33 971 грн. 89
коп., з яких: 30 000 грн. 00 коп. - основного
боргу, 2 258 грн. 59 коп. - пені, 518 грн. 27 коп.
- 3% річних, 1 195 грн. 03 коп. - інфляційних
збитків, а також стягнути з відповідача
1 827 грн. 00 коп. судового збору.

17.02.2014року відповідач подав відзив б/н
від 17.02.2014р. на позовну заяву, в якому
частково визнає основний борг в сумі 29
000 грн. 00 грн. та заперечує проти
стягнення пені, 3% річних та інфляційних
збитків, вказуючи на те, що позивачем
невірно визначено періоди
прострочення, за які нараховані
відповідні суми пені та відсотків
річних, а також допущено грубі помилки
при розрахунку інфляційних збитків.

Відповідач подав клопотання № 18 від
12.03.2014року, в якому просить суд зменшити
суму пені, нарахованої позивачем за
прострочення виконання грошового
зобов'язання до 500 грн. 00 коп.,
враховуючи скрутне фінансове
становище відповідача.

13.03.2014року позивач подав уточнений
розрахунок суми позову (вх. № 3394 від
13.03.2014року) згідно з яким основний борг
складає 30 000 грн. 00 коп., пеня - 2230 грн. 52
коп., 3% річних - 514 грн. 66 коп., інфляційні
збитки - 354 грн. 87 коп.

Згідно зі ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони користуються рівними
процесуальними правами. Позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 13.03.2014року позивачу
запропоновано надати письмові
пояснення з приводу поданого суду
13.03.2014року уточненого розрахунку суми
позову.

Відповідні пояснення позивачем не
подані.

Оскільки позивач не скористався,
передбаченими ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
правами, суд розглядає по суті позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача 30
000 грн. 00 коп. - основного боргу, 2 258 грн. 59
коп. - пені, 518 грн. 27 коп. - 3% річних, 1 195
грн. 03 коп. - інфляційних збитків.

24.03.2014року відповідач подав докази
часткової сплати боргу в сумі 1000 грн. 00
коп., зокрема платіжне доручення № 102
від 07.02.2014року.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, суд встановив:

Відповідно до умов укладеного між
сторонами договору поставки товарів
№ 9/08/13-1 від 09.08.2013року, позивач
зобов'язується передати у власність
(повне господарське відання)
відповідача товар, а останній
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
договору.

Загальна вартість договору становить 73
759 грн. 44 коп. (п. 2.4. договору).

Згідно з п. 5.1. договору, відповідачем
здійснюється оплата товару за
визначеною ціною згідно з
рахунком-фактурою № 0000405 від 09.08.2013року
шляхом перерахунку коштів на р/р
позивача протягом 30 календарних днів з
моменту отримання товару.

Матеріалами справи, зокрема,
видатковою накладною № РН-0000382 від
13.08.2013року, довіреністю № 94 від
13.08.2013року підтверджується факт
передачі позивачем відповідачу та
отримання останнім товару на загальну
суму 73 759 грн. 44 коп. (а.с. 13-14).

Платіжними дорученнями, які містяться
в матеріалах справи, підтверджується
факт часткової оплати відповідачем
товару в сумі 43 759 грн. 44 коп. до
звернення позивача з позовом до суду, в
тому числі в сумі 8 759 грн. 44 коп. -
01.10.2013року, в сумі 10 000 грн. 00 коп. -
24.10.2013року, в сумі 15 000 грн. 00 коп. -
18.10.2013року, в сумі 5 000 грн. 00 коп. -
05.12.2013року, в сумі 5 000 - 20.01.2014року (а.с.
16-18).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач
порушив взяті на себе зобов'язання та
всупереч умовам укладеного між
сторонами договору не оплатив товар
своєчасно та у повному обсязі, у зв'язку
з чим у нього виникла заборгованість
перед позивачем в сумі 30 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу
України, п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається; договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу
визначено, якщо у зобов'язанні
встановлено строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Судом встановлено, що факт поставки
позивачем відповідачу товару на
загальну суму 73 759 грн. 44 коп.
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами. При цьому відповідач
не розрахувався за отриманий товар у
повному обсязі, чим порушив права та
охоронювані законом інтереси позивача.

Матеріалами справи, зокрема платіжним
дорученням № 102 від 07.02.2014року,
підтверджується факт часткового
погашення відповідачем боргу в сумі 1000
грн. 00 коп. після порушення
господарським судом провадження у
справі № 920/178/14.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджується факт сплати
відповідачем на користь позивача
заборгованості за товар в сумі 1000 грн. 00
коп., провадження у справі в цій частині
підлягає припиненню відповідно до п. 1-1
ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Враховуючи встановлений судом факт
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань стосовно оплати отриманого
товару у повному обсязі, суд вважає
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 29 000 грн. 00 коп.
основного боргу.

Відповідно до частини 1 статті 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання, зокрема, може
забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» №
2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 8.7 договору, у випадку
недотримання терміну оплати партії
товару, вказаного у п. 5.1. договору,
відповідач зобов'язується виплатити
позивачу пеню в розмірі 0,1% від суми
заборгованості за кожний день
користування ним грошовими коштами,
які належать до сплати позивачу, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочення, що діяла у
період, за який виплачується пеня.

Згідно з поданим розрахунком, за
несвоєчасну оплату товару
відповідачеві нараховано пеню в
загальній сумі 2258 грн. 59 коп., в тому
числі з урахуванням часткових проплат:
за період з 13.09.2013року по 01.10.2013року в
сумі 499 грн. 14 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 73 759 грн. 44
коп.; за період з 02.10.2013року по 18.10.2013року
в сумі 393 грн. 56 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 65 000 грн. 00
коп.; за період з 19.10.2013року по 24.10.2013року
в сумі 106 грн. 85 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 50 000 грн. 00
коп.; за період з 25.10.2013року по 05.12.2013року
в сумі 598 грн. 36 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 40 000 грн. 00
коп.; за період з 06.12.2013року по 20.01.2014року
в сумі 573 грн. 42 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 35 000 грн. 00
коп.; за період з 21.01.2014року по 27.01.2014року
в сумі 87 грн. 26 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 30 000 грн. 00
коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з поданим розрахунком, за
несвоєчасну оплату товару
відповідачеві нараховано 3 % річних в
загальній сумі 518 грн. 27 коп., в тому
числі з урахуванням часткових проплат:
за період з 13.09.2013року по 01.10.2013року в
сумі 115 грн. 19 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 73 759 грн. 44
коп.; за період з 02.10.2013року по 18.10.2013року
в сумі 90 грн. 82 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 65 000 грн. 00
коп.; за період з 19.10.2013року по 24.10.2013року
в сумі 24 грн. 66 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 50 000 грн. 00
коп.; за період з 25.10.2013року по 05.12.2013року
в сумі 138 грн. 01 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 40 000 грн. 00
коп.; за період з 06.12.2013року по 20.01.2014року
в сумі 132 грн. 33 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 35 000 грн. 00
коп.; за період з 21.01.2014року по 27.01.2014року
в сумі 17 грн. 26 коп., виходячи з суми
основного боргу в розмірі 30 000 грн. 00
коп.

Також в зв'язку з простроченням
виконання грошового зобов'язання
відповідачу нараховано інфляційні
збитки в загальній сумі 1195 грн. 03 коп., в
тому числі з урахуванням часткових
проплат: в сумі 295 грн. 03 коп., виходячи з
суми основного боргу в розмірі 73 759 грн.
44 коп., в сумі 260 грн. 00 коп., виходячи з
суми основного боргу в розмірі 65 000 грн.
00 коп., в сумі 200 грн. 00 коп., виходячи з
суми основного боргу в розмірі 50 000 грн.
00 коп. із застосуванням індексу
інфляції 1, 004; в сумі 440 грн. 00 коп.,
виходячи з суми основного боргу в
розмірі 40 000 грн. 00 коп. із
застосуванням індексу інфляції 1,011.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» з огляду на
вимоги частини першої статті 47 і статті
43 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд має
з'ясовувати обставини, пов'язані з
правильністю здійснення позивачем
розрахунку, та здійснити оцінку
доказів, на яких цей розрахунок
ґрунтується. У разі якщо відповідний
розрахунок позивачем здійснено
неправильно, то господарський суд з
урахуванням конкретних обставин
справи самостійно визначає суми пені
та інших нарахувань у зв'язку з
порушенням грошового зобов'язання, не
виходячи при цьому за межі визначеного
позивачем періоду часу, протягом якого,
на думку позивача, мало місце
невиконання такого зобов'язання, та
зазначеного позивачем максимального
розміру відповідних пені та інших
нарахувань.

Згідно з рекомендаціями щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ, що викладені у
листі Верховного Суду України від 03.04.97
N 62-97р., у випадках, коли відшкодуванню
підлягає сума, яка складається з
внесків, зроблених у різні періоди,
кожен внесок збільшується на величину
індексу відповідного періоду,
результати підсумовуються. Вважається,
що сума, внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця, наприклад,
індексується за період з урахуванням
цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то
розрахунок починається з наступного
місяця. За аналогією якщо погашення
заборгованості відбулося з 1 по 15 число
відповідного місяця, інфляційна зміна
розраховується без урахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця -
інфляційна зміна розраховується з
урахуванням цього місяця.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у п. 1.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Оскільки зазначене не враховано
позивачем при розрахунку 3% річних та
пені, при нарахуванні останньої за
період з 21.01.2014року по 27.01.2014року
допущено помилку, а саме пеня
розрахована виходячи із суми боргу 35 000
грн. 00 коп., а не 30 000 грн. 00 коп. як
зазначено у розрахунку, позивачем
невірно застосовано індекси інфляції,
судом здійснено перерахунок суми пені,
3 % річних та інфляційних збитків за
несвоєчасну оплату товару не виходячи
за межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого мало місце
невиконання зобов'язання, та
зазначеного максимального розміру
пені та інших нарахувань, згідно з яким
загальний розмір пені становить 2230 грн.
54 коп., 3% річних - 514 грн. 74 коп.,
інфляційних збитків - 340 грн. 00 коп.
Розрахунок здійснений судом за
допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3
Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА»,
ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2014.

Враховуючи встановлений судом факт
неналежного виконання відповідачем
договірних зобов'язань щодо своєчасної
та повної оплати отриманого товару,
враховуючи, що право позивача щодо
стягнення з відповідача пені, 3% річних
та інфляційних збитків, передбачене
діючим законодавством України та
умовами договору, обґрунтованими,
правомірними і такими, що підлягають
задоволенню є позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 29 000 грн. 00 коп.
заборгованості, 2230 грн. 54 коп. пені, 514
грн. 74 коп. 3% річних, 340 грн. 00 коп.
інфляційних збитків.

В іншій частині позовних вимог щодо
стягнення 28 грн. 05 коп. пені, 3 грн. 53 коп.
3 % річних, 855 грн. 03 коп. інфляційних
збитків, суд відмовляє за
необґрунтованістю.

Відповідач подав клопотання № 18 від
12.03.2014року, в якому просить суд зменшити
суму пені, нарахованої позивачем за
прострочення виконання грошового
зобов'язання до 500 грн. 00 коп.,
враховуючи скрутне фінансове
становище відповідача.

Згідно зі ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення, в
тому числі має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу
України, розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у п. 3.17.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені).

В даному випадку, посилання
відповідача на важкий фінансовий стан
не є винятковим випадком в розумінні
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України.

Частина 2 статті 218 Господарського
Кодексу України передбачає, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617
Цивільного кодексу України, не
вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх зобов'язань
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

На підставі викладеного, розглянувши
клопотання відповідача № 18 від
12.03.2014року, виходячи з інтересів сторін,
ступеню виконання зобов'язання,
враховуючи, що товар за договором
поставки товарів № 9/08/13-1 від 09.08.2013року
був отриманий відповідачем ще в серпні
2013 року, суд не вбачає підстав для
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені) відповідно до ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, в зв'язку з чим відмовляє у
задоволенні відповідного клопотання
за його необґрунтованістю.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача,
відповідно до ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір в сумі 1 725 грн. 54 коп. пропорційно
розміру задоволених позовних вимог та
з урахування тієї обставини, що
основний борг в сумі 1000 грн. 00 коп.
сплачений відповідачем після
порушення провадження у справі №
920/178/14.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 80, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю "Конард"
(вул. Воровського, 20, м. Суми, 40022, ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрхімформація" (вул. Княжий Затон, 21,
оф. 550, м. Київ, 02095, ) 29 000
грн. 00 коп. заборгованості, 2230 грн. 54 коп.
пені, 514 грн. 74 коп. 3% річних, 340 грн. 00 коп.
інфляційних збитків, 1725 грн. 54 коп.
судового збору.

3. В частині позовних вимог щодо
стягнення основного боргу в сумі 1000
грн. 00 коп. - провадження у справі
припинити відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80
ГПК України.

4. В іншій частині позовних вимог -
у задоволенні позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.03.2014року

Суддя
Є.А. Жерьобкіна