КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р. Справа№ 910/23922/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Корсакової Г.В.

при секретарі:Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Шикеринець Р.І.,
представник за довіреністю №2-17 від
13.01.2014р.;

від відповідача: Жигадло І.Б.,
представник за довіреністю №42/10 від
30.12.2013р.;

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 29.01.2014р. (підписано - 07.02.2014р.)

у справі №910/23922/13 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз»

до Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Укртрансгаз» звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» про
визнання Договору про закупівлю товару
за державні кошти №з15/11-142/1/11-482
від 25 серпня 2011р. недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
Публічне акціонерне товариство
«Укртрансгаз» посилалось на те, що
Договір про закупівлю товару за
державні кошти №з15/11-142/1/11-482 від 25
серпня 2011р. був укладений від імені
контрагента Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
представником з перевищенням наданих
йому повноважень, визначених в момент
укладення договору довіреністю №53/10
від 27.05.2011р., що в свою чергу суперечило
вимогам ч. 3 ст. 238 ЦК України. Одночасно
позивач зазначав, що перевищення
повноважень представником юридичної
особи є також підставою для визнання
вказаного договору недійсним на
підставі ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України
та ст. 207 Господарського кодексу
України, адже, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.12.2013р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі №910/23922/13.

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» позов не визнала,
посилаючись на його необгрунтованість
та недоведеність.

Заперечуючи доводи Публічного
акціонерного товариства
«Укртрансгаз», відповідач у відзиві
на позовну заяву зазначив, що Договір
про закупівлю товару за державні кошти
№з15/11-142/1/11-482 від 25 серпня 2011р. за
своєю правовою природою є договором
купівлі-продажу, водночас, за змістом
довіреності представника відповідача
на підписання вказаного договору
уповноважено на укладення від імені
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» договору
купівлі-продажу майна; Закон України
«Про здійснення державних закупівель»
не передбачав наявності у сторін
спеціальної довіреності на здійснення
такого роду правочинів; Укладений
договір є таким, що спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що ним обумовлені. Відповідач на
виконання умов договору передав, а
позивач прийняв товар загальною
вартістю 18619336,30грн., про що свідчить
накладна №1 від 12.10.2011р. та акт
приймання-передачі. Вказана обставина
свідчить про те, що сторони вчинили дії
направлені на виконання Договору, і
таким чином схвалили дії своїх
представників відповідно до положень
ст. 241 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 29.01.2014р. у справі №910/23922/13 у
позові Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» відмовлено.

За оцінкою місцевого господарського
суду, Договір про закупівлю товару за
державні кошти №з15/11-142/1/11-482 від 25
серпня 2011р. підписаний від імені
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» представником
Присяжнюком О.А., повноваження якого
визначені довіреністю №53/10 від 27.05.2011р.,
за змістом якої вказаному
представнику надано право на
укладення такого роду договорів. Крім
того, подальше схвалення оспорюваного
правочину сторонами підтверджується
накладною №1 від 12.10.2011р. та актом
приймання-передачі товару, що в свою
чергу, в силу вимог ч. 2 ст. 241 ЦК України,
створило для позивача цивільні права
та обов'язки з моменту вчинення
спірного правочину.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Укртрансгаз» подало апеляційну
скаргу до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просило
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 29.01.2014р. у справі
№910/23922/13 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов повністю.

У доводах апеляційного оскарження
скаржник вказував, що судом першої
інстанції прийнято рішення при
неповному з'ясуванні всіх обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків, викладених
у рішенні суду першої інстанції,
обставинам справи та помилковим
застосуванням господарським судом
норм матеріального та процесуального
права.

На думку скаржника, суд, оцінюючи
Договір про закупівлю товару за
державні кошти №з15/11-142/1/11-482 від 25
серпня 2011р. на предмет його недійсності
безпідставно не врахував положень
ст.ст. 203, 215, 232, 238 ЦК України. Публічне
акціонерне товариство «Укртрансгаз»,
обґрунтовуючи свою позицію, посилалося
на те, що спірний Договір суперечив
чинному законодавству України,
оскільки укладений представником з
перевищенням наданих йому повноважень,
визначених в момент укладення договору
довіреністю №53/10 від 27.05.2011р., що в свою
чергу суперечило вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК
України. На думку, скаржника, вказаною
довіреністю не передбачено
представництво інтересів відповідача
на укладення саме договору про
державну закупівлю, а тому, є цілком
обґрунтовані підстави для визнання
Договору недійсним.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Кропивній Л.В.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
03.03.2014р. для розгляду апеляційної
скарги у справі №910/23922/13 сформовано
колегію суддів у складі головуючого
судді: Кропивної Л.В., суддів Ільєнок
Т.В., Корсакової Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014р. було
прийнято до розгляду апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» та призначено розгляд
справи №910/23922/13 на 26.03.2014р.

26.03.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду апеляційної
скарги.

У судове засідання 26.03.2014р. з'явились
представники сторін.

У судовому засіданні 26.03.2014р.
представник позивача підтримав
клопотання про відкладення розгляду
апеляційної скарги та просив суд його
задовольнити.

У судовому засіданні 26.03.2014р.
представник відповідача заперечував
проти задоволення клопотання позивача
про відкладення розгляду справи та
просив відмовити в його задоволенні.

Розглянувши наведене клопотання
позивача, колегією суддів відхилено з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997,
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи у
продовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обовязків цивільного
характеру.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
України»).

З огляду на викладене, виходячи зі
змісту ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України та
аналізу змісту позовних вимог по даній
справі, Київський апеляційний
господарський суд залишає без
задоволення клопотання позивача про
відкладення розгляду справи, оскільки
представник позивача був присутнім в
судовому засіданні 26.03.2014р., таке
відкладення призводить лише до
необґрунтованого затягування розгляду
даної справи. Крім цього, позивач не був
позбавлений можливості направити в
судове засідання іншого представника
(видати довіреність на представництво
інтересів останнього іншому
представнику).

Представник позивача у судовому
засіданні 26.03.2014р. підтримав доводи
апеляційного оскарження, просив
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 29.01.2014р. у справі
№910/23922/13 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов повністю.

У судовому засіданні 26.03.2014р.
представник
відповідача заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, просив
рішення суду першої інстанції у даній
справі залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
25.08.2011р. між Дочірньою компанією
«Укртрансгаз» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (правонаступником, якого є
позивач - Публічне акціонерне
товариство «Укртрансгаз») та Дочірньою
компанією «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (далі - відповідач) був
укладений Договір про закупівлю
товару за державні кошти
№з15/11-142/1/11-482, відповідно до умов
якого, відповідач зобов'язувався
поставити позивачу товар (вузли до
турбін (запасні частини до
газоперекачувального агрегату типу
ГТК-10), зазначені у специфікації, яка є
невід'ємною частиною даного договору, а
позивач - прийняти та оплатити такий
товар.

Строк дії Договору, за пунктом 10.1.,
визначено з дня його підписання і до
31.12.2011р., а в частині гарантійних
зобов'язань та розрахунків - до повного
виконання.

Заперечуючи мотиви оскаржуваного
рішення суду першої інстанції, і
загалом, вчинення сторонами
правочину, апелянт стверджував, що
укладений ними Договір про закупівлю
товару за державні кошти
№з15/11-142/1/11-482 від 25 серпня 2011р. у
момент його укладення суперечив
частині 2 статті 203 Цивільного кодексу
України, адже від імені продавця
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» діяв представник з
перевищенням наданих йому повноважень,
визначених в момент укладення договору
довіреністю №53/10 від 27.05.2011р., що в свою
чергу суперечило вимогам ч. 3 ст. 238 ЦК
України. Одночасно, позивач зазначав,
що дана обставина є підставою для
визнання вказаного договору недійсним
на підставі ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК
України та ст. 207 Господарського
кодексу України, адже, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Колегія суддів вважає, що спірним
правовідносинам судом першої
інстанції надано вірну правову оцінку,
а доводи скаржника, як неспроможні,
правильно відхилені судом першої
інстанції, з огляду на таке.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 7 Постанови від 06.11.2009р. №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснив, що правочин
може бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 638 Цивільного
кодексу України договір вважається
укладеним, якщо сторони у належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до статті 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

В силу імперативних приписів закону
ч.ч. 2, 3 ст. 639 ЦК України договір у
простій письмовій формі є укладеним з
моменту його підписання сторонами.

Відповідно до статті 181 Господарського
кодексу України, господарський договір
складається у формі єдиного документу,
підписаного сторонами і скріпленого
печатками.

Відповідно до частини 2 статті 207
Цивільного кодексу України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідно до частин 2, 3 статті 203
Цивільного кодексу України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу
України, договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст 655 ЦК
України).

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами у справі у зв'язку з
підписанням Договору про закупівлю
товару за державні кошти
№з15/11-142/1/11-482 від 25 серпня 2011р.
(а.с. 48-52, т. 1) виникли правовідносини
поставки, оскільки виконання договору
не збігалося з моментом його укладення.
Утім, до договорів поставки,
застосовуються положення про
купівлю-продаж.

За змістом ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Не є представником
особа, яка хоч і діє в чужих інтересах,
але від власного імені, а також особа,
уповноважена на ведення переговорів
щодо можливих у майбутньому
правочинів. Представництво виникає на
підставі договору, закону, акта органу
юридичної особи та з інших підстав,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Положеннями статі 244 Цивільного
кодексу України встановлено, що
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Представництво за
довіреністю може ґрунтуватися на акті
органу юридичної особи. Довіреністю є
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.
Довіреність на вчинення правочину
представником може бути надана особою,
яку представляють (довірителем),
безпосередньо третій особі.

Як вбачається з ст. 246 Цивільного
кодексу України довіреність від імені
юридичної особи видається її органом
або іншою особою, уповноваженою на це
її установчими документами, та
скріплюється печаткою цієї юридичної
особи.

Оспорюваний договір від імені
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» підписував
представник постачальника, Присяжнюк
О.А., який діяв на підставі довіреності.

В матеріалах справи міститься копія
довіреності №53/10 від 27.05.2011р. (а.с. 62, т. 1),
виданої Присяжнюк О.А. Дочірньою
компанією «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» в особі Директора Швидкого
Е.А., якою Присяжнюк О.А. уповноважено,
зокрема, на укладення договорів
купівлі-продажу. Довіреність є
безвідкличною і діє з дати її
підписання до 31.12.2011р.

Відповідно до п. 6.7. Статуту Дочірної
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» повноваження Директора
товариства на укладення правочинів
обмежено шляхом отримання письмового
погодження із Засновником Компанії у
таких випадках:

-правочин про передачу в заставу та
оренду майна Компанії;

-правочин про одержання кредиту
вартістю понад 5000000 (п'ять мільйонів);

-правочин щодо розпорядження нерухомим
майном Компанії;

-правочин про спільну діяльність;

-правочин, сума якого перевищує сто
мільйонів гривень, крім договору
реалізації природного газу.

Між тим, Договір про закупівлю товару
за державні кошти №з15/11-142/1/11-482
від 25 серпня 2011р. укладений на суму
18619336,30грн., тобто меншу, ніж 100млн.грн. за
якою необхідно погодження Директора з
Засновниками Компанії.

Таким чином, надані Директором
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» повноваження на
підписання договорів представнику
Присяжнюк О.А. не суперечили, ні Статуту
Компанії, ні частинам 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України.

За змістом ч. 1 ст. 241 ЦК України, на яку
посилався позивач, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Застосування цієї норми до спірних
правовідносин не підлягає, адже, при
укладенні Договору, представник
постачальника (продавця) діяв у
відповідності до наданих йому
довіреністю повноважень і не
перевищував їх.

Таким чином, доводи позивача про
укладення договору зі сторони його
контрагента оспорюваного договору
особою з перевищенням наданих їй ДК
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» повноважень, спростовуються
матеріалами справи, а реальне
виконання постачальником (продавцем)
умов договору, шляхом передачі товару у
володіння покупця (а.с. 99-100, 101-102, т. 1)
свідчить про неспроможність доводів
позову щодо укладення договору без
наміру реального його виконання.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для зміни або
скасування прийнятого судом першої
інстанції рішення у даній справі, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а оскаржений
судовий акт - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції покладається на
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» (апелянта).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину

постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 29.01.2014р. у справі №910/23922/13
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
29.01.2014р. у справі №910/23922/13 - без змін.

2.Матеріали справи №910/23922/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Т.В. Ільєнок

Г.В. Корсакова