РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р.
Справа № 903/1570/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак
А.В.

судді
Олексюк Г.Є. ,

судді
Сініцина Л.М.

при секретарі Лукащик Г.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Уніка"

на рішення господарського суду
Волинської області від 21.01.14 р.

у справі № 903/1570/13 (суддя - Слободян П.Р.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"УНІКА",м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТР Авто-Експедиція",
м.Камінь-Каширський

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача ОСОБА_4.

про стягнення 16 980, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 21.01.2014 р. у
справі №903/1570/13 в позові приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "УНІКА" до відповідача
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТР Авто - Експедиція",
м. Камінь - Каширський про стягнення
16980,00грн., відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що водій
транспортного засобу допустив
порушення строку надання повідомлення
страховику з поважних причин, а тому
правові підстави для відшкодування
шкоди, в порядку регресу на підставі
ст.38 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", у позивача
відсутні.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Волинської
області від 21.01.14р. у справі № 903/1570/13,
позивач звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій з підстав,
вказаних у апеляційній скарзі, просить
рішення скасувати та прийняти нове,
яким позов задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач
зазначає, що суд не бере до уваги та не
аналізує, той факт, що амбулаторне
лікування передбачає звернення до
лікувальної установи особи без
визначення та закріплення ліжка за
пацієнтом, тим паче відповідач
посилається на те, що 16.07.2012 року ТзОВ
"ТР Авто-Експедиція" уповноважило водія
ОСОБА_4 на подачу документів страховику
і передало (в той же день 16.07.2012 року)
ОСОБА_4 документи згідно акту
прийому-передачі, хоча як посилається
відповідач з 16.07.2012 р. по 27.07.2012р. ОСОБА_4
проходив амбулаторне лікування. (Тобто,
можна зробити висновок, якщо ОСОБА_4
перебував на амбулаторному лікуванні і
отримав документи для подачі
страховику, він мав можливість подати
їх). Суд не аналізує той факт, що згідно
відомостей відповідача ОСОБА_4 надав
страховику письмову інформацію про ДТП
27.07.2012 року, хоча згідно довідки до
27.02.2012р. (включно) перебував на
амбулаторному лікуванні.

Зокрема, скаржник в обґрунтування
апеляційної скарги зазначає, що суд
посилається на амбулаторне лікування,
як поважність причини посилаючись на
копію довідки, пояснення ОСОБА_4 та його
дружини.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначив,
що за таких обставин рішення суду
першої інстанції не можна вважати
обґрунтованим, оскільки довідка могла
бути отримана заднім числом або з
порушенням норм чинного законодавства,
так як у матеріалах справи відсутні:
медична карта амбулаторного хворого
ОСОБА_4 за формою 025/о та Талон
амбулаторного пацієнта за формою 025-6/о.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду у справі №903/1570/13
від 20.02.2014р. апеляційну скаргу ПрАТ
"Страхова компанія "Уніка" прийнято до
провадження, справу призначено до
слухання на 12.03.2014р.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду у справі №903/1570/13
від 12.03.2014р. залучено в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_4.

На виконання вимог суду, викладених в
ухвалі Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014р.,
відповідач - ТОВ "ТР Авто-Експедиція"
надіслав на адресу Рівненського
апеляційного господарського суду
копію витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та відзив на
апеляційну скаргу, в якому заперечив
проти доводів та вимог скаржника.
Вважає, що рішення господарського суду
Волинської області від 21.01.14р. ухвалене
із дотриманням норм матеріального та
процесуального права, просить
розглядати справу без його участі.

Представники сторін та третьої особи в
судове засідання не з'явились, про час,
день та місце слухання повідомлялись
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

На виконання вимог суду, викладених в
ухвалі Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014р.,
позивач надав суду для огляду в
судовому засіданні: оригінал (читаємий
примірник) Полісу № АВ/8237160
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, ст. 102 ГПК України про строки
розгляду апеляційної скарги та той
факт, що неявка в засідання суду
представників сторін та третьої особи,
належним чином та відповідно до
законодавства повідомлених про дату,
час та місце розгляду справи, не
перешкоджає перегляду оскарженого
рішення, судова колегія визнала за
можливе розглянути апеляційну скаргу
за відсутності представників сторін та
третьої особи та за наявними в
матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.07.2012 року у м. Києві сталося ДТП, а саме
водій ТзОВ "ТР Авто-Гкспедиція" ОСОБА_4
керуючи автомобілем марки "ДАФ",
державний номер НОМЕР_1 з причепом
державний номер НОМЕР_2, зіткнувся з
автомобілем марки "ВАЗ", державний
номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва ОСОБА_4 було визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та притягнуто до
адміністративної відповідальності
(а.с.7-8).

Судом встановлено, що автомобіль марки
"ДАФ" (д/н НОМЕР_1) з причепом (д/н НОМЕР_2),
який зазнав пошкоджень внаслідок ДТП,
застрахований у Публічному
акціонерному товаристві "Страхова
компанія "Уніка" на підставі полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ 8237160 від 10.07.2012 року (а.с.122).

Пунктом 36.4 статті 37 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції, чинній на момент
виплати страхового відшкодування)
(далі -Закон) передбачено право
страховика в разі настання страхового
випадку здійснювати виплату
страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Згідно звіту про оцінку вартості
матеріальної шкоди завданої власнику
транспортного засобу № 60/07/12 від 30.07.2012
року матеріальний збиток власнику
автомобіля "ВАЗ" державний номер НОМЕР_3
складає 19980,00грн. (а.с.16-19).

Відповідно до страхового акта №00096951
від 14.09.2012р. та на умовах договору
страхування №АВ/8237160 було визначено
суму страхового відшкодування в
розмірі 16980,00 грн., яка виплачена
позивачем згідно заяви ОСОБА_3 від
13.09.2012 року, що підтверджується наявною
в матеріалах справи копією платіжного
доручення № 032287 від 18.09.2012 року (арк.
справи 6, 9, 10).

Оскільки відповідальність власника
транспортного засобу, яким керував
винуватець ДТП, застрахована
відповідачем за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ 8237160 від
10.07.2012 року, позивач звернувся з позовом
про стягнення суми страхового
відшкодування в порядку регресу саме
до відповідача, посилаючись на абз. ґ
п.п.38.1.1. ст. 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та п. 1 ст. 1172 ЦК України.

При цьому зазначає, що в порушення п.
33.1.4 ст. 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" ні водій ОСОБА_4, який
перебував у трудових відносинах з ТзОВ
"ТР Авто - Експедиція", ні саме ТзОВ "ТР
Авто - Експедиція", письмово у
встановлений строк не повідомили
страховика про дорожньо-транспортну
пригоду, яка мала місце 13.07.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що
заява страховику водієм ОСОБА_4 була
подана 27.07.2012 року.

Приймаючи судове рішення суд першої
інстанцій виходив з того, що водій
транспортного засобу допустив
порушення строку надання повідомлення
страховику з поважних причин, а тому
правові підстави для відшкодування
шкоди, в порядку регресу на підставі
ст.38 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", у позивача
відсутні.

Між тим, такі висновки не ґрунтуються
на нормах матеріального права.

Так, згідно статті 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно статті 1191 Кодексу особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Правила щодо відшкодування шкоди,
заподіяної третій особі встановлені,
зокрема, ст.22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно пункту 22.1 якої при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. Таким
чином, відшкодування шкоди, що
заподіяна третій особі здійснюється у
порядку, що встановлений зазначеним
Законом.

Правила щодо регресного позову
страховика встановлені ст. 38 Закону (у
редакції, чинній на момент виплати
страхового відшкодування) якою
визначено, що страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону. Тобто зазначена
норма статті передбачає наявність
права у страховика на пред'явлення
регресного позову, а не відсутність
такого права.

Приписами даної правової норми
встановлено, що страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
ст.33 цього Закону (в редакції, чинній на
момент дорожно-транспортної пригоди).

При цьому, суд апеляційної інстанції
звертає увагу, що невчасне
повідомлення водієм страхувальника
про настання страхового випадку не
звільняє відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТР
Авто-Експедиція" (страхувальника), як
власника транспортного засобу, який
спричинів ДТП, від виплати страхового
відшкодування в порядку регресу.

Аналогічну правову позицію про те, що
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних витрат
переходить право регресу, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки, викладено у постановах
Верховного Суду України від 7 листопада
2011 року у справі № 3-118гс11 та від 12.03.2012
р. №12/032 ( справа № 53/128).

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності зі ст.ст. 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

За приписами ст.4 ГПК України, рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом.

Як вбачається з рішення суду першої
інстанції в мотивувальній частині іде
посилання на договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності на транспорті № АА
17418315 від 22.04.2012 року, який в матеріалах
справи відсутній. На вимогу суду
апеляційної інстанції (ухвала від
12.03.2014 року) не був наданий (причини
такого ненадання суду не повідомлені).

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про судове рішення" № 6 від
23.03.2012р. рішення з господарського спору
повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що рішення
господарського суду Волинської
області від 21.01.2014р. по справі №903/1570/13
підлягає скасуванню як таке, що
прийняте з неповним з"ясуванням
обставин, що мають значення для справ.

У зв'язку із скасуванням рішення суду
першої інстанції від 21.01.2014р. та
прийняттям судовою колегією нового
судового рішення по справі №903/1570/13,
відповідно до ст. 49 ГПК України
здійснено перерозподіл судових витрат,
зокрема судового збору.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103, п.1 ч.1 ст.104, ст.105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "УНІКА" задоволити.

2.Рішення господарського суду
Волинської області від 21.01.2014р. по
справі №903/1570/13 скасувати та прийняти
нове рішення:" Позов задоволити.
Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТР Авто-Експедиція",
(вул..Ватутіна, 76, м.Камінь-Каширський
Волинсько область, 44500 )
на користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "УНІКА"
(вул. Кіквідзе, 14-В, м.Київ, 01103, ) 16980,00 грн. шкоди та 1720,50 грн.
витрат на сплату судового збору за
подання позовної заяви."

3.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТР Авто-Експедиція",
(вул..Ватутіна, 76, м.Камінь-Каширський
Волинсько область, 44500 )
на користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "УНІКА"
(вул. Кіквідзе, 14-В, м.Київ, 01103, ) 913,50 грн. судового збору за
подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити
господарському суду Волинської
області.

5. Справу №903/1570/13 повернути до
господарського суду Волинської
області.

6. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
Гудак А.В.

Суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Сініцина Л.М.