ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
Справа № 915/18/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Васильєвої Л.І.
при секретарі судового засідання
Гузенко А.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Миколаєві справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Інгул"

/54028, м.Миколаїв, вул.Гмирьова, 8/

до відповідача Відкритого
акціонерного товариства
"Миколаївський шиноремонтний завод"

/54028, м.Миколаїв, вул.Гмирьова, 14/

про: про спонукання до укладення
договору

за участю представників сторін

від позивача: Кльосова А.Г., дов. № 1 від
03.01.2014р.

від відповідача: Малярчук С.О., дов. № 3
від 29.01.2014р.

Публічне акціонерне товариство "Інгул"
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовними
вимогами до відповідача ВАТ
«Миколаївський шиноремонтний завод»
про спонукання до укладення договору
про технічне забезпечення
електропостачання споживача з ПАТ
"Інгул" у доданій до позову редакції.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 15.01.2014 року
було прийнято позовну заяву та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 04.02.2014 року.

24.01.2014 року до канцелярії
господарського суду Миколаївської
області від позивача ПАТ "Інгул"
надійшло клопотання про залучення до
участі у справі у якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Публічне акціонерне товариство
"Миколаївобленерго" та Миколаївське
обласне відділення Антимонопольного
комітету України (арк. справи 24). Подане
клопотання розглянуто судом у судовому
засіданні 04.02.2014 року, про що зазначено
у протоколі судового засідання (арк.
справи 38) та відмовлено у його
задоволенні, з тих підстав, що рішення
по даній справі не може вплинути на
права та обов'язки осіб, яких позивач
просив залучити до участі у справі у
якості третіх осіб.

У судовому засіданні 04.02.2014 року було
оголошено перерву до 18.02.2014 року.

13.02.2014 року до канцелярії
господарського суду Миколаївської
області від позивача надійшла заява
(арк. справи 39) про зміну предмету спору
по справі № 915/18/14, у якій позивач
просить прийняти до розгляду проект
нової редакції договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача.

Розглянувши в судовому засіданні 18.02.2014
року подану заяву, суд дійшов висновку
про необхідність її прийняття, з огляду
на наступне.

Частиною четвертою ст. 22 ГПК України
передбачено, що до початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено наступне.

Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Під предметом позову розуміється
певна матеріально-правова вимога
позивача до відповідача, стосовно якої
позивач просить прийняти судове
рішення. Підставу позову становлять
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги щодо захисту права та
охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача. Одночасна зміна і
предмета, і підстав позову не
допускається (п. 3.12 Постанови).

У судовому засіданні 18.02.2014 року
представник відповідача проти зміни
предмету позову заперечив, з підстав
зазначених у запереченнях(арк. справи
61-62), а саме з огляду на те, що відповідач
отримав проект нової редакції договору
про технічне забезпечення
електропостачання споживача лише
10.02.2014 року, отже ще не сплинув
двадцятиденний термін, який
відводиться законодавством для
розгляду пропозицій укласти договір,
надання протоколу розбіжностей,
погодження, або відмови від пропозиції
укласти договір.

Оскільки на час подання заяви розгляд
справи по суті не розпочинався, суд
дійшов висновку про необхідність
прийняття поданої заяви до розгляду.

Отже, судом розглядаються позовні
вимоги з урахуванням заяви про зміну
предмета позову, про що також зазначено
в протоколі судового засідання від
18.02.2014 року (арк. справи 63).

Ухвалою суду від 24.02.2014р. суд за
клопотанням відповідача продовжив
строк розгляду справи на 15 днів,
розгляд справи відклав на 24.03.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні 03.04.2014 року позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, з
врахуванням заяви про зміну предмету
спору від 13.02.2014 року, та просив суд
позов задовольнити. В обґрунтування
заявлених позовних вимог зазначив
наступне.

Строк дії договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача № 13, що діяв з 31.01.2011
року сплинув 31.12.2012 року. Додаткова
угода про продовження строку дії
договору відповідачем не підписана.
Однак фактично передача електричної
енергії через електричні мережі ПАТ
"Інгул" для відповідача не припинялась.

На виконання норм законодавства,
а саме п. 5.8. Правил користування
електричною енергією, п. 3, 6 ст. 179 ГК
України, вимог ПАТ "Миколаїволенерго"
та рекомендацій адміністративної
колегії Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, а
також з метою врегулювання ситуації, що
склалася, 30.01.2014 року ПАТ "Інгул"
направив на адресу відповідача договір
про технічне забезпечення
електропостачання споживача, що
регулює питання оплати за перетікання
реактивної електроенергії, викладений
у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами ст. 181 ГК
України та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Разом з тим, ані договір,
підписаний зі сторони відповідача, ані
протокол розбіжностей до вказаного
договору на адресу ПАТ "Інгул" від
відповідача не надходив. Таким чином
існує правовідношення, в силу якого
сторони зобов'язані укласти договір,
але одна із сторін ухиляється від
цього.

Враховуючи вищевикладене, із
посиланням на ст. 179, 187 ГК України та п. 2
ст. 649 ЦК України представник позивача
просив суд спонукати відповідача до
укладення договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача з ПАТ "Інгул" у наданій
редакції.

Представник відповідача в
судовому засіданні 03.04.2014 року проти
позову заперечив та просив суд у
задоволенні позову відмовити. На
виконання вимог ухвали суду
відповідачем подано суду письмовий
відзив по суті спору. В поданому
відзиві на позовну заяву відповідачем
зазначено наступне.

ПАТ «Миколаївський шиноремонтрий
завод» є субспоживачем ПАТ "Інгул",
тобто отримує електричну енергію від
ПАТ "Миколаївобленерго" згідно
договору про постачання
електроенергії № 44/97 від 17.12.2007 року за
допомогою технологічних електричних
мереж власника мереж ПАТ "Інгул".
Підставою для використання ПАТ
"Миколаївобленерго" технологічних
електричних мереж позивача, для
постачання електроенергії
відповідачу, є договір про спільне
використання технологічних
електричних мереж № 2-44/23 від 18.09.2009 року
існуючий між позивачем та ПАТ
"Миколаївобленерго".

Посилання позивача на вимоги
пункту 5.8. ПКЕЕ, частини 3 та 6 статті 169
Господарського кодексу України як на
підставу, щодо обов'язковості (прямої
вказівки закону) укладення договору
про технічне забезпечення між
сторонами судового провадження є
нікчемним, оскільки ПАТ "Інгул" не має
ліцензій, тобто не є
"електропередавальною організацією" а
також не є "суб'єктом господарювання,
який забезпечує споживачів
електроенергією".

Крім того, відповідач зазначає, що
твердження позивача, що договір про
технічне забезпечення
електропостачання споживача № 13 від
31.01.2013 року втратив свою чинність
31.12.2012р. не відповідає дійсності.

Відповідач вказав, що позивачем
до суду, в якості предмету позову, а
саме проекту договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача № 23 від 07.10.2013 року, який
надсилався відповідачеві для розгляду
та укладення згідно вимог статті 181 ГК
України, надано зовсім інший документ
(без номеру, без підпису керівництва та
мокрої печатки). Текст поданого
документу відрізняється від проекту
договору № 923 від 10.10.2013р, який
наводиться у позові та який надсилався
відповідачеві при листі від 10.10.2013 № 923.

Враховуючи наведене, поданий до
суду договір про технічне забезпечення
електропостачання не є проектом
договору, який пройшов процедуру
передбачену ст. 181 ГК України, не є
предметом позову та не може
розглядатися у даному судовому
провадженні, (порушені пункт 7 статті 54,
пункти 1 та 2 статті 57 ГПК України.

Відповідачем також зазначено, що
позивач не дотримався вимог статті 181
Господарського кодексу України, не
направив проект договору(а.с.39-54) йому
для розгляду, тому фактично предмет
спору відсутній.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

10.10.2013 року позивач ПАТ "Інгул"
звернувся до відповідача з листом вих.
№ 923 (арк. справи 9) про направлення двох
екземплярів договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача та відповідно до абзацу
третього вказаного листа просив
підписаний та завірений печаткою
організації екземпляр договору, а
також копії установчих документів,
необхідних при укладенні
господарських договорів направити на
адресу ПАТ "Інгул" у двадцятиденний
термін. Докази направлення та
отримання відповідачем вказаного
листа наявні у матеріалах справи (арк.
справи 7-8).

Проте, судом встановлено, що
правовідносини між Відкритим
акціонерним товариством "Інгул" (далі -
власник мереж) та відповідачем (далі -
споживач) щодо технічного
забезпечення електропостачання вже
врегульовані існуючим договором:

31.01.2011 року між сторонами було укладено
договір про технічне забезпечення
електропостачання споживача №
13(а.с.68-75).

02.01.2013 року укладено додаткову угоду до
вищевказаного договору, в пункті 2 якої
визначено, що всі положення договору,
в які не було внесено змін данною
додатковою угодою, залишаються чиними
у попередній редакції. У пункті 3
вказаної угоди сторонами погоджено, що
вона набирає чинності з 02.01.2013р., діє до
31.12.2013р. та вважається продовженою на
кожний наступний календарний рік, якщо
за місяць до закінчення строку не буде
заявлено однією зі сторін про відмову
від цього договору або його перегляд.

За приписами ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Статтею 651 ЦК України встановлено,
що зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Оскільки умовами договору
встановлено можливість пролонгації
дії договору на наступний календарний
рік, та сторонами не подано суду
доказів розірвання договору, вказаний
договір є продовженим та чинним на
момент розгляду спору.

Також судом встановлено, що
відповідно до заяви про зміну предмету
спору у справі № 915/18/14 від 13.02.2014 року
(арк. справи 39), позивач просив змінити
предмет позову, а саме прийняти до
розгляду проект нової редакції
договору про технічне забезпечення
електропостачання споживача.

Позивачем до вказаної заяви
подано проект нової редакції договору
№ 3 про технічне забезпечення
електропостачання споживача від 02.01.2014
року з додатками (арк. справи 40-59).
Докази направлення проекту договору з
додатками на адресу відповідача наявні
у матеріалах справи, а саме копія
фіскального чеку поштової установи від
30.01.2014 року за номером штрихового
ідентифікатора 55 (арк. справи 57).

Як вбачається з поданої суду
копії рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення
відповідачу (арк. справи 56)
відповідачем примірник вказаного
проекту договору отримано 10.02.2014 року.

правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надаєть
Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним ся
другій стороні у двох примірниках.
Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

Тобто станом на момент розгляду
позову з врахуванням заяви про зміну
предмету позову та фактично зміненої
редакції договору позивачем не
виконано вимог ст. 181 ГК України щодо
надання стороні двадцятиденного
терміну на надання відповіді.

Частина 1 ст. 15 ЦК України
встановлює, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Вказаною
нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
та безпідставність позовних вимог. В
позові слід відмовити.

Судовий збір відповідно до ч. 5 ст.
49 ГПК України слід покласти на
позивача.

Керуючись ст. 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір в розмірі 1 218, 00 грн.
покласти на позивача.

Рішення у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення повністю
або частково у порядку і строки
встановлені ст.93 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Л.I. Васильєва

Повний текст рішення складено
та підписано 08.04.2014 р.