КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р. Справа№ 910/9612/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від прокуратури м. Києва: Бондарчук І.П.
- прокурор прокуратури

від відповідача: Глобенко Л.В. - за дов.

від третьої особи: ОСОБА_4 - особисто

розглянувши апеляційну скаргу
Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста
Києва від 20.01.2014

у справі № 910/9612/13 (головуючий
суддя Босий В.П.)

за позовом Заступника прокурора
міста Києва

до Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: ОСОБА_4

про визнання незаконним та
скасування рішення Київської міської
ради від 28.02.2013 № 81/913

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва (далі,
прокурор) звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до Київської
міської ради (далі, відповідач), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_4 (далі, третя особа)
про визнання незаконним та скасування
рішення Київської міської ради від
28.02.2013 № 81/9138 «Про передачу громадянці
ОСОБА_4 у власність земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1».

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.01.2014 позов Заступника
прокурора міста Києва задоволено
повністю.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Київської міської ради
№ 81/9138 від 28.02.2013 «Про передачу
громадянці ОСОБА_4 у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1».

Присуджено до стягнення з Київської
міської ради в дохід Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
1 147,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Київська міська рада звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, відповідно до якої просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 20.01.2014 у справі № 910/9612/13
і прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Київської міської ради у справі №
910/9612/13 було передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду
Михальській Ю.Б.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
27.02.2014 для розгляду апеляційної скарги
у справі № 910/9612/13 сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В.,
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014
апеляційну скаргу Київської міської
ради прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 25.03.2014.

Представник відповідача у судовому
засіданні 25.03.2014 підтримав доводи,
викладені у апеляційній скарзі, просив
її задовольнити, рішення суду
скасувати, у задоволенні позову
відмовити.

Представник прокуратури письмового
відзиву на апеляційну скаргу не надав,
у судовому засіданні проти її
задоволення заперечував, просив
залишити рішення Господарського суду
міста Києва від 20.01.2014 без змін.

Третя особа у судовому засіданні
просила задовольнити апеляційну
скаргу відповідача, рішення суду
скасувати, у задоволенні позову
відмовити.

Розглянувши в судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, судова колегія встановила
наступне:

Рішенням Київської міської ради № 81/9138
від 28.02.2013 «Про передачу громадянці
ОСОБА_4 у власність земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1» (том 1, а.с.
14-15) (далі, Рішення або спірне рішення)
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, передано
у приватну власність громадянці ОСОБА_4
земельну ділянку площею 0,08 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
спір у справі виник у зв'язку з
оскарженням прокурором правомірності
прийняття Київською міською радою
вищезазначеного Рішення. Як зазначає
прокурор, внаслідок недотримання
Київською міською радою норм чинного
земельного законодавства України були
порушені інтереси держави у сфері
контролю за використанням та охороною
земель, ефективного використання
земельних ресурсів, наслідком яких
стало безпідставне передання третій
особі спірної земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що
відповідачем порушено приписи Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів щодо розмежування
земель державної та комунальної
власності», який набрав чинності з 1
січня 2013 року, відповідно до якого
право власності на земельні ділянки
може бути реалізовано після державної
реєстрації права власності на
відповідну земельну ділянку, в той час
як державна реєстрація права власності
на спірну земельну ділянку за
Київською міською радою на час
прийняття оспорюваного рішення не
здійснювалась.

Рішення суду першої інстанції про
задоволення позову прокурора
мотивоване тим, що Київська міська
рада, в порушення вимог пункту 9
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності», реалізувала
право власності на земельну ділянку
комунальної власності до державної
реєстрації такого права, що, відповідно
є підставою для скасування спірного
рішення.

У апеляційній скарзі відповідач
наголошує на тому, що рішення суду
першої інстанції прийняте з неповним
з'ясуванням всіх обставин справи та з
порушенням і неправильним
застосуванням норм матеріального
права. Так, скаржник зазначає, що
Київська міська рада станом на дату
прийняття оскаржуваного рішення мала
весь необхідний об'єм повноважень для
його прийняття, оскільки
правовідносини між відповідачем та
третьою особою виникли ще у 2009 році, з
моменту звернення останньої на адресу
відповідача з клопотанням про
виділення спірної земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи та доводи,
викладені відповідачем у апеляційній
скарзі, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
вважає їх обґрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню, а рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
огляду на наступне:

Відповідно до статті 60 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження.

Згідно пункту 5 статті 16 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

Частиною 1 статті 9 Земельного кодексу
України визначено, що до повноважень
Київської міської ради у галузі
земельних відносин на її території
належить, зокрема, розпорядження
землями територіальної громади міста
та передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
спірна земельна ділянка знаходиться на
території міста Києва.

Відповідно до частини 1 статті 5
Цивільного кодексу України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

З матеріалів кадастрової справи
вбачається, що спірні правовідносини у
справі виникли ще у 2009 році.

Так, 23.01.2009 третя особа звернулась до
відповідача з заявою про передачу їй
безоплатно у приватну власність
земельної ділянки площею 0,08 га для
будівництва житлового будинку
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 146).

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, тобто на дату звернення
третьої особи до відповідача із заявою
про надання земельної ділянки у
приватну власність, визначено, що до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Таким чином, розпорядження землями в
місті Києві, до розмежування земель
державної та комунальної власності,
здійснювала Київська міська рада.

Всупереч зазначеному, прокурор у
позовній заяві зазначає, що з 01.01.2013
набрав чинності Закон України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності».

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» з дня набрання
чинності цим Законом землі державної
та комунальної власності в Україні
вважаються розмежованими.

Згідно пункту 9 вказаного закону
державна реєстрація речових прав на
земельні ділянки державної та
комунальної власності, здійснюється в
порядку, встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень регулюються Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», відповідно до частини 1
статті 4 якого обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить,
зокрема, територіальним громадам в
особі органів місцевого
самоврядування, зокрема, право
власності на нерухоме майно.

З огляду на вищезазначені норми права,
на думку прокурора, Київська міська
рада, станом на дату прийняття спірного
рішення, не мала права передавати у
власність третій особі спірну земельну
ділянку до державної реєстрації права
комунальної власності на неї за
відповідачем, у зв'язку з чим Рішення
від 28.02.2013 № 81/9138 є незаконним.

Зазначені доводи прокурора є
безпідставними та необґрунтованими з
огляду на наступне.

Як уже зазначалося вище, спірні
правовідносини виникли ще у 2009 році,
тобто до набрання чинності законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності», коли землі
державної та комунальної власності не
були розмежованими.

Згідно статті 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Зазначене положення також закріплене у
частині 2 статті 5 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

З огляду на вищезазначене, враховуючи
те, Закон України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» набув чинності
лише 01.01.2013, у суду відсутні підстави
для застосування його до
правовідносин, що склалися.

У відповідності до статті 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин,
права на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, якщо на момент виникнення
прав діяло законодавство, що не
передбачало обов'язкової реєстрації
таких прав.

Так, колегія суддів зазначає, що
оскільки станом на 2009 рік (момент
виникнення спірних правовідносин)
землі державної та комунальної
власності в Україні не були
розмежовані, зрозумілим виявляється
те, що право власності на спірну
земельну ділянку не було і не могло
бути зареєстроване за Київською
міською радою.

З огляду на зазначене, Київська міська
рада, на момент виникнення спірних
правовідносин, мала увесь необхідний
обсяг повноважень для передачі третій
особі спірної земельної ділянки у
власність без державної реєстрації
права комунальної власності на неї за
відповідачем.

Також, колегія суддів зазначає, що у
процесі розгляду справи Законом
України «Про внесення змін до деяких
законів України щодо вдосконалення
порядку державної реєстрації речових
прав на земельні ділянки державної та
комунальної власності у зв'язку з їх
розмежуванням», що набрав чинності
16.06.2013, було внесено зміни до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та доповнено його статтею 4-1
«Особливості державної реєстрації
речових прав на земельні ділянки
державної та комунальної власності»,
відповідно до якої рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування про передачу земельних
ділянок у власність або користування
(постійне користування, оренда,
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) приймається без
здійснення державної реєстрації права
держави чи територіальної громади на
такі земельні ділянки, крім випадків,
коли право власності на земельні
ділянки державної або комунальної
власності вже зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Таким чином, фактично Законом України
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
державної реєстрації речових прав на
земельні ділянки державної та
комунальної власності у зв'язку з їх
розмежуванням» вирішено питання щодо
можливості передачі земельної ділянки
у власність фізичним особам за
відсутності здійснення державної
реєстрації речового права на земельну
ділянку комунальної власності органом
місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 Роз'яснення Президії
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням
недійсними актів державних чи інших
органів» від 26.01.2000 № 02-5/35, акт
державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта
незаконним та його скасування є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
те, що Рішення № 81/9138 від 28.02.2013 «Про
передачу громадянці ОСОБА_4 у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1» прийняте Київською міською
радою на підставі норм чинного
законодавства України та в межах
наданої їй компетенції щодо
розпорядження землями комунальної
власності, позовна вимога про визнання
недійсним та скасування зазначеного
рішення задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду вважає апеляційну
скаргу Київської міської ради такою, що
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду - скасуванню з
прийняттям нового рішення, яким у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити повністю.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської
ради на рішення Господарського суду
міста Києва від 20.01.2014 у справі № 910/9612/13
задовольнити.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 20.01.2014 у справі №
910/9612/13 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Матеріали справи № 910/9612/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко