ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.
Справа № 5027/878/2012

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Юрченка Я.О.

суддів:
Давид Л.Л.

Данко Л.С.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства з

іноземними інвестиціями страхова
компанія "К'ЮБІІ Україна", м.Київ

б/н від 20.01.2014 року

на рішення господарського суду
Чернівецької області від 20.12.2013 року

у справі № 5027/878/2012

за позовом: Приватного
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями

страхова компанія "К'ЮБІІ Україна",
м.Київ

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційної

фірми "Балакком", м.Чернівці

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Дочірнього
підприємства з іноземними
інвестиціями "Перно Рікар

Україна", м.Київ

про відшкодування фінансової шкоди в
порядку регресу в сумі 97 350,51 грн.

за участю представників:

від позивача: Тимофіїв Ю.Л.;

від відповідача: Пироговський Е.М.;

від третьої особи: не з'явився;

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 20.12.2013 року у
справі №5027/878/2012 (суддя В. Байталюк) у
задоволенні позову відмовлено.

Позивач - Приватне акціонерне
товариство з іноземними інвестиціями
страхова компанія "К'ЮБІІ Україна" не
погоджуючись із прийнятим рішенням
подало апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задоволити,
оскільки, вважає, оскаржуване рішення
таким, що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційної фірми "Балакком"
заперечуючи вимоги апеляційної скарги,
подало відзив на неї, в якому стверджує
про обґрунтованість оскаржуваного
рішення та відсутність правових
підстав для задоволення апеляційних
вимог.

З підстав, визначених в ухвалі
суду від 04.03.2014 року, розгляд
апеляційної скарги відкладено на 25.03.2014
року.

Третя особа явку уповноваженого
представника не забезпечила, хоча,
належним чином повідомлялась про час і
місце розгляду даної справи.

Представники сторін в судовому
засіданні підтримали вимоги і
заперечення, викладені в апеляційній
скарзі та у відзиві на неї відповідно.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзив на неї, вивчивши матеріали
справи, оцінивши наявні в ній докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення місцевим господарським
судом, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
господарського суду Чернівецької
області від 20.12.2013 року у справі
№5027/878/2012 - залишити без змін, виходячи з
наступного.

Аналізом матеріалів справи
встановлено наступне.

06.06.2008 між приватним акціонерним
товариством з іноземними інвестиціями
страховою компанією "К'ЮБІІ Україна" та
дочірнім підприємством з іноземними
інвестиціями "Перно Рікар Україна"
укладено договір страхування
автотранспорту сертифікат № СТА 04244 №
полісу РО 1520 (далі - Договір) об'єктом
страхування за яким визначено майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням майном.

В пункті 15 Договору сторони визначили
перелік транспортних засобів які
підлягають страхуванню, в тому числі
автомобіль "Renault Scenic", 1998 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_3.

25.09.2008, приблизно о 13 годині 10 хвилин,
ОСОБА_4, керуючи технічно справним
автомобілем “MERCEDES-BENZ” д.н.з. НОМЕР_2,
рухаючись по крайній правій смузі
проїжджої частини вул. Набережне Шосе в
м. Києві в напрямку від моста Метро в
сторону Поштової площі зіткнувся із
автомобілем “Renault Scenic” д.н.з. НОМЕР_1.

Частиною третьою статті 35
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що вирок суду з
кримінальної справи, що набрав
законної сили, є обов'язковим для
господарського суду при вирішенні
спору з питань, чи мали місце певні дії
та ким вони вчинені.

Так, винною особою у вчинені даного ДТП
є водій ОСОБА_4, вина якого у скоєному
ДТП повністю доведена під час розгляду
кримінальної справи № 1-380, котра була
розглянута 23.11.2009 Подільським районним
судом м. Києва.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
09.02.2010 вирок Подільського районного
суду м. Києва по кримінальній справі №
1-380 було залишено без змін.

Як зазначається у вироку Подільського
районного суду м. Києва по кримінальній
справі № 1-380, засуджений ОСОБА_4
знаходився у трудових стосунках із
товариством з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційною фірмою
"Балакком" та працював на посаді
водія-експедитора. Крім того, у вироку
суду зазначається, що власником
автомобіля “MERCEDES-BENZ” д.н.з. НОМЕР_2 є
товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Балакком".

Поряд з цим, автомобіль “Renault Scenic”
д.н.з. НОМЕР_1, який був пошкоджений в
результаті ДТП, належав дочірньому
підприємству з іноземними
інвестиціями "Перно Рікар Україна", що
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу.

Заперечуючи проти позову відповідач
зазначає, що в пункті 15 Договору
передбачені застраховані автомобілі, а
саме під № 14 зазначається марка
автомобіля "Renault", модель "Scenic", рік 1998,
державний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_3.
Однак, згідно свідоцтва про державну
реєстрацію транспортного засобу, який
був пошкоджений у результаті ДТП
останній має наступну характеристику:
марка автомобіля "Renault", модель "Scenic", рік
2007, державний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_3,
тобто це зовсім інший транспортний
засіб ніж був застрахований позивачем
за Договором, та відшкодування
проводилось по іншому автомобілю який
не постраждав в наслідок ДТП.

В судових засіданнях представником
апелянта неодноразово зазначалось, що
в договорі здійснено описку і в
дійсності авто яке було застраховане
та авто яке було пошкоджене це один і
той самий транспортний засіб.

Проте, колегією суддів
встановлено, що по суті вказаних
доводів апелянта місцевим
господарським судом обґрунтовано
зазначено наступне.

Так, дійсно в пункті 15 Договору
зазначено застрахований автомобіль
марки "Renault", модель "Scenic", рік 1998,
державний номер НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_3,
а пошкоджено було автомобіль марки
"Renault", модель "Scenic", рік 2007, державний
номер НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_3.

Однак, як вбачається з листа
фінансового директора АТ "Рено Україна"
Жан-Франсуа Тоер вих. № 294 від 23.07.2012
автомобіль з ідентифікаційним номером
НОМЕР_3 компанією Renault не вироблявся в
той час як автомобіль Renault Scenic НОМЕР_3,
рік виробництва 2007, вироблявся
компанією Renault.

Крім того, згідно Державного стандарту
України ДСТУ 3525-97 "Засоби транспортні
дорожні. Маркування", який був
розроблений у 1997 році і введений в дію з
01.01.1998 ідентифікаційний номер
дорожнього транспортного засобу (vehicle
identification number, VIN-код) є індивідуальним
для кожного конкретного транспортного
засобу, він має 17 знаків, які умовно
поділені на три частини. Так у
транспортного засобу, який був
пошкоджений, 17 знаків, в той час як у
автомобіля, який значиться у договорі
страхування 18 знаків, що є
неприпустимим та може свідчити про
здійснення помилки при написанні
договору.

Більше того, VIN номер складається з
трьох основних частин: World Manufacturers
Identification (WMI) (загальносвітовий індекс
виробника); Vehicle Description Section (VDS), (описова
частина); Vehicle Identification Section (VIS), (відмітна
частина);

WMI визначає шифр, який призначається
виробнику з метою його повної
ідентифікації. Шифр являє собою 3 знаки:
перший позначає географічну зону,
другий - держава в даній зоні, третій -
точного виробника.

VDS називають другу область VIN номера,
яка представляє собою 6 символів,
вказуючи на особливості авто. Значення
знаків, черговість розміщення та їх
призначення задається виробником.

VIS називають третій розділ VIN, що
складається з 8 позицій, останні 4
символи якого неодмінно повинні
кодуватися цифрами. У разі якщо
виробнику потрібно закодувати у складі
VIS позначення модельного року або
заводу виробника, то рекомендується
вміщувати шифр модельного року в 1
символ, а шифр, що позначає завод
виробника в другий.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується із висновком місцевого
господарського суду про те, що
позивачем достовірно не доведено
належними і допустимими доказами того,
що автомобіль, який постраждав
внаслідок ДТП та автомобіль, який був
застрахований згідно договору
страхування автотранспорту сертифікат
№ СТА 04244 № полісу РО 1520 є одним і тим
самим автомобілем, а в Договорі,
допущено помилку.

Такий висновок суду відповідає вимогам
чинного законодавства, зокрема,
Конституції України та Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки, рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях, а
відповідно до частини першої статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

При цьому, у відповідності до норм
ст.43 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

З'ясуванням документальних
доказів у справі встановлено, що
ухвалою місцевого господарського суду
від 10.01.2013 призначено у справі судову
автотоварознавчу експертизу з метою
встановлення та/або спростування
обставин, які входять до предмета
доказування у даній справі. Однак,
враховуючи невиконання позивачем та
третьою особою вимог суду та судових
експертів, матеріали справи повернуті
до місцевого господарського суду із
експертної установи без виконання
експертизи.

Виходячи із змісту норм ст.36
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів погоджується
із висновком суду першої інстанції про
те, що подані позивачем для
підтвердження факту продажу
автомобіля "Renault Scenic" фізичній особі
витяги з АМТ бази даних ДАІ не
розцінюються як такі, що мають значення
для вирішення даної справи та не
підтверджують неможливості виконання
вимог суду.

Відповідно до звіту про оцінку
вартості працездатних та ліквідних
складових транспортного засобу "Renault
Scenic" та звіту про оцінку вартості
матеріального збитку завданого ДП з
іноземними інвестиціями "Перно Рікар
Україна", власнику транспортного
засобу "Renault Scenic", державний номер
НОМЕР_1 від 14.10.2008 складених товариством
з обмеженою відповідальністю "СВАН
Консалтинг" вартість працездатних та
ліквідних складових автомобіля "Renault
Scenic", державний номер НОМЕР_1 складає
11606,49 грн., а величина матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу "Renault Scenic",
державний номер НОМЕР_1 складає 109967,00
грн. Зазначена вище подія була визнана
страховою, про що 19.11.2008 було складено
акт-реліз № L07168.

Господарський суд Чернівецької
області вірно встановив, що позивач
розрахував страхове відшкодування в
розмірі 97 350,51 грн. виходячи із
наступного: 109 967,00 грн. (ринкова
вартість автомобіля Renault Scenic д.н.з.
НОМЕР_1 на час його ушкодження) - 11 606,49
грн. (вартість працездатних та
ліквідних складових частин автомобіля
Renault Scenic д.н.з. НОМЕР_1 після ДТП) - 1010,00
грн. (франшиза за договором страхування
- пункт 7 Договору) = 97 350,51 грн.

Факт сплати позивачем третій особі
страхового відшкодування
підтверджується копією виписки з
банківського рахунку від 02.12.2008 на суму
97350,51 грн.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно із частиною першою статті 1191
Цивільного кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

При цьому, позивач отримує право вимоги
потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування та
не зобов'язаний звертатися
безпосередньо до особи, відповідальної
за заподіяний збиток, або до особи, у
якої застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування
(постанова Верховного Суду України від
28.08.2012 у справі № 3-38гс12).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,
не встановлено порушення та/або
неправильне застосування
господарським судом норм
матеріального права. А тому, колегія
суддів вважає, що місцевим
господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення правильно
застосовано норми чинного
законодавства.

Покликання скаржника про
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи колегія
суддів вважає помилковими.

При дослідженні документальних
доказів у даній справі, господарський
суд Чернівецької області обґрунтовано
зазначив, що звіти, які складені
товариством з обмеженою
відповідальністю "СВАН Консалтинг" та
покладені позивачем в основу
обґрунтування розрахунку страхового
відшкодування в розмірі суми позову, не
можуть розцінюватись як докази, які
підтверджуються обставини, які мають
значення для даної справи.

Згідно витягу з ЄДР станом на жовтень
2008 року основним видом діяльності
товариства з обмеженою
відповідальністю "СВАН Консалтинг"
було консультування з питань
комерційної діяльності та управління.
Відповідні звіти ТОВ "СВАН Консалтинг"
підписані оцінювачем ОСОБА_6 та
експертом ОСОБА_7. Однак, жодних
дозвільних документів про особу
"експерта" ОСОБА_7 позивачем не надано,
як і не зазначено про їх наявність у
звітах. Крім того, наявні в матеріалах
справи звіти містять лише суб'єктивні
кінцеві рішення оцінювача-виконавця
про номенклатуру ремонту і про перелік
працездатних та ліквідних складників
пошкодженого автомобіля і в порушення
Методики ці рішення не мають належних
технічних обґрунтувань, пояснень, не
супроводжуються описом конкретних
особливостей стану, конкретного
характеру, розміру-об'єму пошкоджень,
деформацій складових частин
автомобіля. В Методиці, яка була чинною
на день складення звітів та в чинній на
сьогодні Методиці не існувало та не
існує поняття "працездатних та
ліквідних складових частин"
автомобіля, які визначав у звіті
оцінювач-виконавець ТОВ "СВАН
Консалтинг". Ціни переважної більшості
складників досліджуваного у звітах
автомобіля враховані не за даними
програми "Audatex", а уведені виконавцем
калькуляції самостійно (позначені
знаком "*") і не мають ніяких
підтверджень, обґрунтувань чи пояснень
щодо джерела їхнього походження.

Наведені обставини скаржником в суді
апеляційної інстанції не спростовано.

При цьому, слід зазначити, що підставою
відмови в позові у даній справі є його
необґрунтованість, оскільки,
обставини, покладені в основу позовних
вимог не підтверджено належними і
допустимими доказами. Матеріали справи
не містять відомостей, які достовірно
встановлюють обставини, що входять до
предмету доказування. Крім того,
колегією суддів встановлено, що
місцевий господарський суд здійснював
заходи для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності згідно із нормами чинного
законодавства.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Чернівецької області від 20.12.2013 року
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає, а
зазначені в апеляційній скарзі інші
доводи скаржника не відповідають
матеріалам справи, документально не
обґрунтовані, не базуються на
законодавстві, що регулює спірні
правовідносини, а тому не розцінюються
такими, що можуть бути підставою згідно
із ст. 104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 49, 91, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволення апеляційної скарги
Приватного акціонерного товариства з
іноземними інвестиціями страхова
компанія "К'ЮБІІ Україна", м.Київ б/н
від 20.01.2014 року відмовити.

2. Рішення господарського суду
Чернівецької області від 20.12.2013 року у
справі № 5027/878/2012 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути
господарському суду Чернівецької
області.

Повний текст постанови виготовлено:
25.03.2014 року

Головуючий-суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Данко Л.С.