м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санта-Р"
до Управління освіти Дніпровської
районної в місті Києві державної
про стягнення грошових коштів
Головуючий суддя Полякова К.В.
Суддя Гумега О.В.
Суддя Сташків Р.Б.
Представники сторін:
Від позивача: Положенцева Т.В. (дов. б/н
Від відповідача: Шуман С.І. (дов. № 1-35/2522
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Санта-Р" звернулось
до Господарського суду міста Києва із
позовом до Управління освіти
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації про стягнення
Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань щодо оплати виконаних
позивачем робіт за договором № 124 від
01.12.2010, укладеним між Управлінням
освіти Дніпровської районної в місті
Києві державної адміністрації та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Санта-Р".
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.12.2013 порушено провадження
за вищезазначеним позовом та
28.01.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду м.
Києва від відповідача надійшла заява
про застосування строку позовної
У судовому засіданні 28.01.2014 оголошено
перерву до 11.02.2014 року.
Представник позивача надав 11.02.2014 через
відділ діловодства та документообігу
Господарського суду м. Києва
заперечення на заяву відповідача про
застосування строку позовної давності.
11.02.2014 у судовому засіданні оголошено
перерву до 20.02.2014 року.
Разом з тим, виходячи з матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
розгляд справи колегіально у складі
трьох суддів.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.02.2014 призначено
колегіальний розгляд справи у складі
трьох суддів.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 20.02.2014 визначено
суддів у наступному складі: головуючий
суддя Полякова К.В., судді Гумега О.В.,
прийнято до свого провадження
вищезазначеною колегією суддів та
призначено її до розгляду на 20.03.2014
24.02.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва позивачем подані письмові
заперечення на заяву про застосування
строку позовної давності.
Під час судового засідання 20.03.2014
представник позивача надав письмові
пояснення на відзив, просила позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на підстави та обставини,
викладені у позовній заяві та
письмових поясненнях.
Представник відповідача у судовому
засіданні надав письмові заперечення,
проти задоволення позовних вимог
заперечував у повному обсязі з підстав,
викладених у відзиві та письмових
запереченнях, просив застосувати
строки позовної давності.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва,-
01.11.2010 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Санта-Р" (Підрядник)
та Управлінням освіти Дніпровської
районної у місті Києві державної
адміністрації (, Замовник) укладено
Договір підряду № 115 (далі - Договір), за
умовами п. 1.1 та 1.2 якого Підрядник
зобов'язався у 2010 році виконати роботи
по аварійному ремонту тепломережі
ЦО(зовнішня мережа) в ДНЗ №244, по вул.
Червоноткацькій, 17-а Дніпровського
району, згідно ДБН, технічних умов та
правил, перелік, обсяги, вартість, яких
наведено у кошторисі, що є невід'ємною
частиною даного Договору, а Замовник,
натомість, зобов'язується прийняти
виконану роботу та оплатити її згідно з
У відповідності до положень розділу 2
Договору, вартість робіт складає 34 077,71
У свою чергу, Підрядник гарантує якість
виконаних робіт протягом 1-го року з дня
прийняття робіт Замовником, що
закріплено у пункті 2.3. Договору.
Відповідно до п.п. 5.1.1 п. 5.1 Договору,
Замовник зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за виконані
роботи. При цьому, відповідно до п.п. 5.3.5
п. 5.3 Договору, Підрядник зобов'язаний
готувати акти виконаних робіт і
передавати уповноваженому
представнику Замовника не пізніше 25
числа звітного місяця.
Пунктом 3.1. Договору визначено, що
розрахунки за виконані роботи
здійснюються на підставі актів
приймання-виконаних робіт форма № КБ-2в
та довідки про вартість виконаних
підрядних робіт форма № КБ-3 протягом
5-ти днів після підписання вище
згаданих актів але не пізніше 5-го числа
місяця, що слідує за звітнім.
На виконання вищезазначених умов
договору, сторонами підписано Довідку
форми КБ-3 від 01.11.2010 про вартість робіт
за Договором на суму 34 077,71 грн.
Також, сторонами 19.11.2010 складено,
підписано та скріплено печатками Акт №
01 форми КБ-2в про приймання виконаних
робіт за Договором за грудень 2010 року
на суму 34 077,71 грн.
Однак, Відповідач, усупереч умов
Договору, не здійснив оплату виконаних
Позивачем робіт, та стверджує, що в
нього відсутній такий обов'язок,
оскільки він не є правонаступником
Управління освіти Дніпровської
районної у місті Києві державної
Таке твердження відповідача є хибним
та таким, що спростовується
Відповідно до п. 40 рішення Київської
міської ради від 30.12.2010 № 573/5385 «Про
бюджет міста Києва на 2011 рік» з метою
забезпечення сталого фінансування та
виконання бюджетних зобов'язань,
взятих управліннями та відділами
виконавчих органів районних в місті
Києві рад, що ліквідуються згідно з
рішенням Київської міської ради від
09.09.2010 №7/4819 «Про питання організації
управління районами в місті Києві»,
установлено, що управління та відділи
районних в місті Києві державних
адміністрацій, яким передаються
функції ліквідованих управлінь та
відділів виконавчих органів районних в
місті Києві рад, є правонаступниками
прав та обов'язків за бюджетними
зобов'язаннями тих управлінь та
відділів виконавчих органів районних в
місті Києві рад, функції яких їм
передаються згідно з розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації від 03.12.2010 № 1057 «Про
затвердження рекомендаційного
переліку управлінь, відділів, інших
структурних підрозділів та граничної
чисельності працівників районних в
місті Києві державних адміністрацій»
та положень про ці управління та
відділи, затверджених в установленому
порядку.

Розпорядженням Дніпровської РДА у м.
Києві № 639 від 09.12.2010, на виконання
вищевказаного рішення Київської
міської ради від 09.09.2010 №7/4819, а також на
виконання Розпорядження КМДА від 30.09.2010
№ 787, вирішено припинити шляхом
ліквідації Управління освіти
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації.

Відповідно до повідомлення державного
реєстратора Дніпровської РДА в м. Києві
від 08.06.2012 № б/н, проведено державну
реєстрацію припинення юридичної особи
- Управління освіти Дніпровської
районної у місті Києві державної
адміністрації.

При цьому, розпорядженням Дніпровської
РДА у м. Києві № 9 від 04.01.2011 затверджено
(та пізніше зареєстровано) положення
створеного Управління освіти
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації.

Глава 50 Цивільного кодексу України
складається зі статей, якими
перелічені правові підстави
припинення зобов'язання, зокрема
припинення зобов'язання ліквідацією
юридичної особи (ст. 609 ЦК України).

Так, за приписами статті 609 ЦК України,
зобов'язання припиняється ліквідацією
юридичної особи (боржника або
кредитора), крім випадків, коли законом
або іншими нормативно-правовими актами
виконання зобов'язання ліквідованої
юридичної особи покладається на іншу
юридичну особу, зокрема за
зобов'язаннями про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

Аналогічне положення закріплено і
частиною 3 статті 205 Господарського
кодексу України, якою встановлено, що
господарське зобов'язання
припиняється неможливістю виконання у
разі ліквідації суб'єкта
господарювання, якщо не допускається
правонаступництво за цим
зобов'язанням.

Ознакою здійснення функцій органами
державної влади та місцевого
самоврядування є непереривність
здійснення таких функцій. Ради
місцевого самоврядування усіх рівнів
та їх виконавчі органи реалізують
надані їм законом повноваження, у тому
числі через створені ними структури:
управління, відділи, тому подібне.
Виконання функцій ліквідованої
структури органу місцевого
самоврядування покладається на
новостворену структуру в силу закону,
або перерозподілу функцій
ліквідованої структури між існуючими.

Враховуючи наявне рішення Київської
міської ради від 30.12.2010 № 573/5385 «Про
бюджет міста Києва на 2011 рік» та
розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 03.12.2010 №
1057, а також з огляду на подальше
затвердженням згідно з розпорядженням
Дніпровської РДА у м. Києві № 9 від
04.01.2011 положення про Управління освіти
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації
(ідентифікаційний код 37397216) та його
державною реєстрацією, судом
встановлено, що останнє є
правонаступником ліквідованої
юридичної особи - Управління освіти
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації
(ідентифікаційний код 26063920).

Суд критично оцінює доводи
відповідача, щодо відсутності у нього
прав та обов'язків правонаступника, та
зазначає, що його положення та дані
ліквідбалансу Управління освіти
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації не повинні
вміщувати окремими рядками з
розшифруванням та конкретизацією
відомості про здійснення
правонаступництва за вказаним
управлінням, оскільки таке
правонаступництво відбулось в силу
закону.

До того ж, у матеріалах справи наявні
листи № 1-35/237 від 12.01.2011 та № 1-35-1250/2 від
10.01.2011 Відповідача, які за своїм змістом
містять інформацію на підтвердження
того, що останній визнає ліквідацію
Управління освіти Дніпровської
районної у місті Києві з
правонаступництвом за ним на підставі
рішення Київської міської ради від
30.12.2010 № 573/5385, зокрема, за
зобов'язаннями за договорами за 2008-2010
роки.

Суд також зауважує, що ж питання про
правонаступництво в силу закону щодо
управлінь освіти районних в місті
Києві державних адміністрацій у
зв'язку з їх ліквідацією, що визначено
на підставі п. 40 рішення Київської
міської ради від 30.12.2010 № 573/5385 «Про
бюджет міста Києва на 2011 рік» та згідно
з розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 03.12.2010 № 1057
«Про затвердження рекомендаційного
переліку управлінь, відділів, інших
структурних підрозділів та граничної
чисельності працівників районних в
місті Києві державних адміністрацій»,
вирішено аналогічним шляхом
(встановлено факт правонаступництва) у
постанові Вищого господарського суду
України, прийнятій 17.11.2011 у справі №
40/128.

Відтак, факт правонаступництва
Відповідача, Управлінням освіти
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації
(ідентифікаційний код 37397216) за
Управлінням освіти Дніпровської
районної у місті Києві державної
адміністрації (ідентифікаційний код
26063920) як стороною за Договором підряду
№ 115 від 01.11.2010 є доведеним та
відповідачем не спростований жодним
належним доказом.

Наразі, суд відзначає, що у зв'язку з
правонаступництвом у силу закону
Відповідачем за Управлінням освіти
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації
(ідентифікаційний код 26063920), відбулася
заміна кредитора у зобов'язанні, а
відтак, обов'язок Відповідача оплатити
за виконані на підставі Договору
роботи виник згідно з п. 3.1 Договору
протягом 5-ти днів після підписання
вищезгаданого акта.

Матеріали справи не містять доказів
виставлення Відповідачем або
Управлінням освіти Дніпровської
районної у місті Києві
(ідентифікаційний код 26063920) заперечень
щодо якості або обсягу виконаних за
Договором робіт.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Частиною 2
вказаної статті визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Положення статей 525, 526 Цивільного
кодексу України кореспондуються із
нормами статті 193 Господарського
кодексу України.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання). У
разі порушення зобов'язань настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК
України).

Дослідивши зміст Договору № 115 від
01.11.2010 суд дійшов висновку, що між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Санта-Р" та
Управлінням освіти Дніпровської
районної у місті Києві державної
адміністрації склалися цивільні
правовідносини, які регулюються
нормами глави 61 параграфу 1 Розділу ІІІ
Книги п'ять Цивільного кодексу України.

У силу положень ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення.

Порядок оплати роботи передбачений
нормами частини 1 статті 854 Цивільного
кодексу України. За замістом вказаної
статті якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Як встановлено судом вище, Відповідач,
ухиляючись від свого обов'язку, не
здійснив оплату виконаних робіт у
повному обсязі, а саме не сплатив
Підряднику 34 077,71 грн., у зв'язку із чим,
останній, звертаючись із даним позовом
до суду, також заявив до стягнення 1 567,57
грн. інфляційних втрат та 3 010,33 грн.
трьох відсотків річних за період
01.01.2011-20.12.2013 року.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Статтею 614 ЦК України визначено, що
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 ЦК
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Статтею 617 ЦК України, норми якої
кореспондуються з положеннями ст. 218 ГК
України, визначено, що особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком відсутність у боржника
необхідних коштів.

Приписами пункту 1.10. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» визначено, що за
загальним правилом, закріпленим у
частині першій статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у випадках
порушення грошового зобов'язання суди
не повинні приймати доводи боржника з
посилання на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України).

Суд зауважує, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи відсотки річних, є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора та
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Здійснивши математичний розрахунок
сум нарахованих 3% річних та
інфляційних втрат, використовуючи
дані, наявні у матеріалах справи, суд
дійшов висновку щодо правомірності
нарахування 3% річних у розмірі 3 010,33
грн. та 1 567,57 грн. інфляційних втрат, що
також підтверджується наданим до суду
розрахунком.

Встановивши правомірність здійснення
нарахування та перевіривши розрахунки
суми 3% річних та інфляційних втрат, суд
вважає їх обґрунтованими та вірними, а
тому вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3 010,33 грн. - 3% річних та 1 567,57
грн. інфляційних втрат, підлягають
задоволенню.

Щодо заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності до вимоги ТОВ «Санта-Р» про
стягнення заборгованості за Договором
№ 115 від 01.11.2010 суд зазначає таке.

Положеннями частини 1 статті 251 ЦК
України, визначено, що строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальна позовна давність тривалістю у
три роки. Позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК
України).

Відповідно до статті 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 ЦК України частини 1 та
5 перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила та за зобов'язаннями
з визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Відповідно до п. 4.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів», початок
перебігу позовної давності
визначається за правилами статті 261 ЦК
України.

У межах розгляду даної
господарської справи, судом
встановлено, що початок перебігу
строку позовної давності відносно
вимоги стягнення заборгованості за
Договором № 115 припадає на дату дня
наступного за п'ятим днем, що
відліковується від дати підписання
Акту №КБ-2в - 19.11.2010, як то випливає із
порядку здійснення оплати,
встановленому у пункті 3.1. Договору №
115.

Разом з тим, з позовом про стягнення
заборгованості за Договором № 115 від
01.11.2010 ТОВ «Санта-Р» звернулось до суду
23.12.2013, що підтверджується наявним на
позовній заяві відтиск штемпеля
вхідної кореспонденції відділу
діловодства та документообігу
Господарського суду міста Києва.

Однак, наявні у матеріалах справи
документи свідчать про переривання
загального трирічного строку позовної
давності.

Так, положеннями статті 264 Цивільного
кодексу України визначено, що перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Відповідно до п. 4.4. та 4.4.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» У дослідженні
обставин, пов'язаних із вчиненням
зобов'язаною особою дії, що свідчить
про визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку (частина перша статті 264 ЦК
України), господарському суду
необхідно у кожному випадку
встановлювати, коли конкретно вчинені
боржником відповідні дії, маючи на
увазі, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати: визнання пред'явленої
претензії; зміна договору, з якої
вбачається, що боржник визнає
існування боргу, а так само прохання
боржника про таку зміну договору;
письмове прохання відстрочити сплату
боргу; підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір; письмове звернення
боржника до кредитора щодо
гарантування сплати суми боргу;
часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу.

Оскільки судом встановлено
правонаступництво відповідача, а у
матеріалах справи наявні листи
відповідача № 1-35/237 від 12.01.2011 та №
1-35-1250/2 від 10.01.2011 щодо визнання свого
обов'язку оплатити вартість виконаних
робіт, зокрема за Договором № 115 від
19.11.2010, тому факт переривання строку
позовної давності, у порядку
встановленому законодавством, є
документально підтвердженим та
відповідачем не спростований, у тому
числі й у частині заявлених до
стягнення 3% річних та інфляційних, які
позивач нараховує за період з 01.01.2011 по
20.12.2013 року.

З системного аналізу вищевикладеного,
суд не вбачає підстав для застосування
строків позовної давності, а тому заява
відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З системного аналізу вищевикладеного
суду дійшов висновку, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою «Санта-Р» є
обґрунтованими, документально
доведеними та такими, що підлягають
задоволенню повністю у розмірі 34 077,71
грн. - основний борг, 3 010,33 грн. - 3% річних
та 1 567,57 грн. інфляційних втрат.

Нормами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судовий збір, відповідно до положень
статті 49 ГПК України, покладається на
Відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санта-Р" до
Управління освіти Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації про стягнення грошових
коштів - задовольнити.

Стягнути з Управління освіти
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації (м. Київ,
проспект Миру, 6-А; ідентифікаційний код
37397216) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санта-Р" (м. Київ, вул.
Чигоріна, 57; ідентифікаційний код 25268252)
34 077 (тридцять чотири тисячі сімдесят
сім) гривень 71 копійку - основний борг, 3
010 (три тисячі десять) гривень 33 копійки
- 3% річних, 1 567 (одну тисячу п'ятсот
шістдесят сім) гривень 57 копійок
інфляційних втрат та 1720 (одну тисячу
сімсот двадцять) гривень 50 копійок
витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частину у судовому
засіданні 20.03.2014 року.

Повний текст рішення буде складено
протягом п'яти днів з дня проголошення
вступної та резолютивної частини
рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116
Господарського процесуального кодексу
України, після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено та підписано 25.03.2014 року.

Головуючий суддя
К.В. Полякова

Суддя
О.В. Гумега

Суддя
Р.Б. Сташків