донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

01.04.2014 справа №908/3033/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Принцевської
Н.М.суддівКолядко Т.М., Скакуна О.А.при
секретарі судового засідання
Трофимович Ю.М.за участю представників
сторін:
від позивача:
Ковальчук О.С., довіреність № 41 від
31.12.13р.від відповідача:не
з'явивсярозглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Державної установи «Запорізький
обласний лабораторний центр
Держсанепідслужби України», м.
Запоріжжяна рішення господарського
суду Запорізької областівід26.11.2013р. у
справі№ 908/3033/13 (суддя Дроздова С.С.)за
позовомВідкритого акціонерного
товариства «Запоріжжяобленерго» в
особі Запорізького району електричних
мереж, м. Запоріжжядо Державної
установи «Запорізький обласний
лабораторний центр Держсанепідслужби
України», м. Запоріжжяпро стягнення 44
193,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Запорізької області
рішенням від 26.11.2013р. задовольнив
позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Запорізького району електричних мереж
про стягнення з Державної установи
«Запорізький обласний лабораторний
центр Держсанепідслужби України» 44193,27
грн. за договором № 139 від 22.03.13р. на
поставку електричної енергії,
стягнувши на користь позивача суму
заборгованості за перевищення
договірних величин споживання в
розмірі 39445,87 грн., 3% річних в розмірі
226,23 грн., 1067,76 грн. пені та 3,54грн.
інфляційних.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням
господарського суду подав апеляційну
скаргу, в якій вказав, що вважає
оскаржуване рішення таким, що прийняте
з порушенням норм процесуального та
матеріального права та неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи.

Просив рішення господарського суду
Запорізької області від 26.11.2013р. у
справі № 908/3033/13 скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому
засіданні вказав, що вважає рішення
таким, що винесене без порушень норм
матеріального та процесуального права,
тому просив залишити оскаржуване
рішення без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надав клопотання
про розгляд справи без участі
відповідача.

Враховуючи те, що явка представників
сторін у судове засідання не була
визнана обов'язковою, в апеляційній
скарзі заявник посилається лише на ті
документи, що були предметом розгляду
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу без участі
представника відповідача за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів встановила, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Аналогічна норма
міститься у ст. 526 Цивільного кодексу
України. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За приписом ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.03.2013р. між ВАТ "Запоріжжяобленерго"
(постачальник електричної енергії) та
Державною установою "Запорізький
обласний лабораторний центр
Держсанепідслужби України" (споживач)
укладено договір № 139 про постачання
електричної енергії, яка закуповується
за державні кошти, відповідно до
розділу 1 якого, постачальник
електричної енергії продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
приєднаною потужністю, зазначеною у
додатку № 1 "Обсяги постачання
електричної енергії споживачу", а
споживач оплачує постачальнику
електричної енергії вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 4 додатка № 4 до договору № 139
споживач не пізніше 14 годин 2 робочого
дня місяця, наступного за
розрахунковим, направляє свого
представника до Постачальника
електричної енергії" для підписання
"Акту про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію" за формою,
затвердженою у додатку 5.1 до договору №
139.

Відповідно до п. 6 додатку № 4 до
договору № 139 за підсумками
розрахункового періоду позивач
виписує відповідачу платіжну
вимогу-доручення для остаточного
розрахунку. Сума платежу для
остаточного розрахунку визначається,
виходячи з тарифів на активну
електроенергію та фактичного обсягу
спожитої електричної енергії, згідно з
них, наданого відповідачем "Акта про
спожиту протягом розрахункового
періоду активну електричну енергію" з
урахуванням сум платежів, що надійшли
від відповідача.

Пунктом 10 додатку № 4 до договору № 139
передбачено, що споживач зобов'язаний у
термін, що не перевищує 5 оперативних
днів з дня отримання рахунка або
платіжної вимоги доручення, здійснити
оплату рахунка або платіжної вимоги -
доручення, що направляється йому
Постачальником електричної енергії.

Датою отримання рахунка або платіжної
вимоги-доручення вважається:

- при направленні рекомендованим
листом - дата, зазначена на фінансовому
чеку поштового відділення, що
підтверджує відправлення, з
урахуванням поштового пробігу
документа (по місту - три дні, по області
- 5 днів, по Україні - 7 днів);

- у випадку вручення рахунка або
платіжної вимоги - доручення
уповноваженому представнику споживача
під розпис в журналі, дата зазначена у
журналі; при направлені нарочним - дата
вручення споживачу.

Відповідно до п. 14.1 договору, договір
набирає чинності з дня його підписання
і укладається на термін до 31.12.2013р.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
ціна цього договору встановлюється у
національній валюті України та
становить 15212,00 грн.

Відповідачем в зазначені вище терміни
було надано Акти про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електроенергію, на що позивачем були
направлені відповідачу платіжні
вимоги-доручення, які останнім не
сплачені, в результаті чого виникла
заборгованість за період
квітень-червень 2013 року, а саме:

1. За активну електроенергію:

- за квітень 2013 року - розрахунок по
середньодобовому, так як відповідачем
в установлений строк не надано Акту про
спожиту протягом розрахункового
періоду активну електроенергію - 6573
кВт.год. на суму 7827,66 грн., виставлено
рахунок № 139/4а від 08.05.2013 р., який
направлено поштою 08.05.2013 року;

- за травень 2013 року - спожито 39100
кВт.год, проведено корегування
нарахованих кВт.год за попередній
місяць, які розраховані по
середньодобовому, в результаті чого
виставлено рахунок на 32526 кВт.год на
суму 39507,38 грн., виставлено рахунок №
139/5а від 03.06.2013 р., який направлено
поштою 04.06.2013 року;

- за червень 2013 року - спожито 450 кВт.год
на суму 546,59 грн., виставлено рахунок
№ 139/6а від 01.07.2013р., який 01.07.2013р.
вручено на руки представнику
споживача, про що свідчить журнал
реєстрації видачі рахунків.

Загальна сума заборгованості за
спожиту активну електроенергію згідно
вищевказаних виставлених позивачем
рахунків на загальну суму 47 881,63 грн.
була сплачена відповідачем 09.09.2013 р., що,
на думку позивача, є порушенням умов
договору.

В зв'язку з викладеним позивачем
заявлено вимогу про стягнення пені в
розмірі 1067,76 грн., інфляційних
нарахувань в розмірі 3,54 грн. та 3% річних
в розмірі 226,23 грн.

Судова колегія зазначає, що позивачем в
розрахунках пені, інфляційних та
річних враховано рахунок на сплату
електроенергії № 139/3а на суму 15185,76грн.,
який нібито направлено відповідачеві
03.04.13р. та оплачено 29.04.13р. Разом з тим,
самим позивачем такого рахунку до
матеріалів справи не надано. З копії
рахунку № 139/3а на суму 15185,76грн., яка
надана відповідачем, вбачається, що він
отриманий останнім 22.04.13р. Тобто сплата
боргу за цим рахунком відбулась у
строки, встановлені договором, а тому
нарахування санкцій в цьому випадку є
необґрунтованим.

Що стосується рахунків № 139/4а від 08.05.2013
р. на суму 7827,66 грн., № 139/5а від 03.06.2013 р.
на суму 39507,38 грн., то, як вбачається з
цих рахунків, в них вказані дати
договорів про постачання
електроенергії, які між сторонами не
укладались.

Таким чином, у відповідача не було
підстав сплачувати ці рахунки.

За таких обставин судова колегія
вважає, що позивачем не доведено
порушень строків оплати відповідачем
боргу за отриману ним електроенергію і
як наслідок, позовні вимоги про
стягнення пені, інфляційних та 3% річних
за прострочення платежів задоволенню
не підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Позивач посилається на те, що
відповідач має заборгованість за
перевищення договірної величини у
квітні-травні 2013 року, на суму 39 445 грн. 87
коп.

В матеріалах справи містяться 2
договори про постачання
електроенергії, укладені між
сторонами, а саме: Договір № 139 від
22.03.2013р. та Договір № 139 від 20.06.2013р.

До Договору № 139 від 22.03.2013р. укладений
Додаток № 1 «Обсяги постачання
електричної енергії споживачу», який
узгоджений сторонами без зауважень та
застережень, підписаний посадовими
особами сторін та скріплений їх
печатками. Згідно вказаного додатку, за
квітень та травень 2013р. в графі
споживання електроенергії на 2013р.
зазначено «---» (прочерки).

Доказів існування будь-якого іншого
Додатку, де б були встановлені інші
обсяги постачання та споживання
електроенергії до Договору № 139 від
22.03.2013р. або внесення змін до укладеного
додатку матеріали справи не містять.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що сторони
взагалі не визначили обсягів
споживання відповідачем
електроенергії на квітень-травень 2013р.

Посилання позивача на те, що сторонами
нібито 20.06.2013р., при укладанні Договору
№ 139 були узгоджені нові обсяги
постачання електроенергії, судовою
колегією розглянуті та відхилені,
оскільки пунктом 15.3 абз. 2, 3 Договору
від 20.06.2013р. сторони не визначили
питання припинення дії Договору № 139
від 22.03.13р. та уклали Додаток № 1 до
Договору від 22.03.2013р. в новій редакції.
Додаток № 1 від 20.06.13р. сторони чомусь
визначили в п. 15.3 як нову редакцію
Додатку № 1 до Договору № 139 від 11.01.2010р.
при існуючий редакції Додатку № 1 до
Договору № 139, яка згідно того ж пункту
(15.3) Договору від 22.03.13р. вже є новою
редакцією Додатку № 1 до Договору від
11.01.2010р.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що позовні вимоги про стягнення
з відповідача боргу за перевищення
договірних величин у сумі 39445,87грн. є
такими, що не підлягають в зв'язку з
недоведеністю.

За таких обставин, рішення місцевого
суду підлягає скасуванню, оскільки
висновки, викладені в рішенні, не
відповідають обставинам справи, з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог
Відкритого акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Запорізького району електричних мереж
про стягнення з відповідача 39 445,87грн.
боргу за перевищення договірних
величин, 1067,76грн. пені, 226,23грн. 3% річних
та 3,54грн. втрат від інфляції.

Судові витрати за подання позовної
заяви та апеляційної скарги відповідно
до приписів ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи
«Запорізький обласний лабораторний
центр Держсанепідслужби України», м.
Запоріжжя на рішення господарського
суду Запорізької області від 26
листопада 2013 року по справі № 908/3033/13 -
задовольнити.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року по справі № 908/3033/13 - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Відкритого акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Запорізького району електричних мереж,
м. Запоріжжя до Державної установи
«Запорізький обласний лабораторний
центр Держсанепідслужби України», м.
Запоріжжя про стягнення 39 445,87грн. боргу
за перевищення договірних величин,
1067,76грн. пені, 226,23грн. 3% річних та 3,54грн.
втрат від інфляції.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Запоріжжяобленерго» в
особі Запорізького району електричних
мереж, м. Запоріжжя на користь
Державної установи «Запорізький
обласний лабораторний центр
Держсанепідслужби України», м.
Запоріжжя витрати по сплаті судового
збору за подачу апеляційної скарги в
розмірі 860,25 грн.

Доручити господарському суду
Запорізької області видати
відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
через Донецький апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Н.М. Принцевська

Судді:
Н.В.
Ломовцева

О.А. Скакун

Надруковано 5 примірників:

1-позивачу;

1-відповідачу;

1-до
справи;

1-ГС;

1-ДАГС