ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.04.2014
Справа № 905/759/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання
Самойловій К.Є.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екологічні системи
Донбасу", м. Донецьк

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Банк Камбіо",
м. Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача:

1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мар'їнський
укрпромзбут", м. Мар'їнка Донецької
області

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінтезпродсервіс", м.
Донецьк

3) Приватного нотаріуса Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_1,
м. Донецьк

про визнання недійсним договору
іпотеки, укладеного сторонами 28.12.2010р.
та посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_1 за реєстровим №3675;
зобов'язання приватного нотаріуса
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_1 виключити з реєстру
іпотек та заборон відчуження запис про
іпотеку та заборону відчуження
нерухомого майна, переданого в іпотеку
за укладеним між сторонами договором
від 28.12.2010р., а саме: нежитлове
приміщення загальною площею 419,9 кв.м на
5-му поверсі у будівлі бізнес-центру
літ.А-8, розташоване за адресою: м.
Донецьк, вул. Рози Люксембург, 48Б, що
належить позивачу

За участю представників сторін:

Від позивача: Ласков А.О. - керівник.

Від відповідача: Балтуцька О.М. за
довіреністю.

Від третьої особи-1: не з'явився.

Від третьої особи-2: Пилипенко Е.В. за
довіреністю.

Від третьої особи-3: не з'явився.

Суд перебував в нарадчій кімнаті

07.04.2014р. з 11.10 год. по 11.20 год.

Суть справи:

Товариство з обмеженою "Екологічні
системи Донбасу", м. Донецьк звернулось
до господарського суду Донецької
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Банк Камбіо",
м. Київ про визнання недійсним договору
іпотеки, укладеного сторонами 28.12.2010р.
та посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_1 за реєстровим №3675;
зобов'язання приватного нотаріуса
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_1 виключити з реєстру
іпотек та заборон відчуження запис про
іпотеку та заборону відчуження
нерухомого майна, переданого в іпотеку
за укладеним між сторонами договором
від 28.12.2010р., а саме: нежитлове
приміщення загальною площею 419,9 кв.м на
5-му поверсі у будівлі бізнес-центру
літ.А-8, розташованому за адресою: м.
Донецьк, вул. Рози Люксембург, 48Б, що
належить позивачу.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на
невідповідність оспорюваних договорів
приписам чинного законодавства,
зокрема, на відсутність повноважень
щодо вчинення таких правочинів особою,
якою з боку заставодавця їх укладено,
укладення договору внаслідок введення
позивача в оману та в результаті
злонавмисної домовленості
представників сторін.

Ухвалою суду від 06.02.2014р. за вказаним
позовом порушено провадження по справі
№ 905/759/14 та залучено в якості третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача -Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мар'їнський
укрпромзбут", м. Мар'їнка Донецької
області та Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сінтезпродсервіс".

Разом з позовом позивачем подано заяву
№13/1-1 від 13.01.2011р. про його забезпечення
шляхом заборони відповідачеві
здійснювати відступлення своїх прав за
договором іпотеки від 28.12.2010р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_1, зареєстрованого в
реєстрі за №3675, та шляхом заборони
відповідачеві чи/або іншим особам
проводити стягнення на предмет
іпотеки, а саме: нежитлове приміщення
загальною площею 419,9 кв.м на 5-му поверсі
у будівлі бізнес-центру літ.А-8,
розташоване за адресою: м.Донецьк, вул.
Рози Люксембург, 48Б, у будь-який спосіб.

17 лютого 2014р. через канцелярію суду
відповідачем надані заперечення на
заяву про забезпечення позову,
обґрунтовані її невідповідністю
вимогам розумності, обґрунтованості та
адекватності.

Відповідно до ст.66 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) забезпечення позову
допускається, якщо невжиття заходів до
забезпечення позову може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду. За правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною в п.1 постанови №16
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову", особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), обов'язковим є подання
доказів наявності фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного заходу до забезпечення позову.

Оскільки позивачем не підтверджено
належними та допустимими доказами
ймовірність припущення того, що
позивачем та/або іншими особами
вчинятимуться дії щодо звернення
стягнення на передане в іпотеку
нерухоме майно, що унеможливлює вжиття
таких заходів, заява щодо забезпечення
позову у справі №905/759/14 не підлягає
задоволенню, оскільки є необґрунтовано
заявленою.

Крім того, 17.02.2014р. відповідачем наданий
відзив на позов, в якому він просив суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на їх
необґрунтованість. Аналогічної
позиції відповідач дотримується у
доповненнях до відзиву від 03.03.2014р.

За клопотанням відповідача, ухвалою
суду від 17.02.2014р. до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача залучено
Приватного нотаріуса Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_1.
У заяві №33/01-16 від 28.02.2014р. зазначена
третя особа просила суд розглядати
справу №905/759/14 без її участі.

У поясненнях №32/01-16 від 28.02.2014р.
Приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_1
зазначила, що договір іпотеки від
28.12.2010р, посвідчений за реєстровим №3675,
укладений згідно з чинним
законодавством та є дійсним.

04 березня 2014р через канцелярію суду
позивачем надані пояснення №05/03 від
03.03.2014р. на відзив відповідача від
17.02.2014р., в яких наголошено на
необхідності отримання згоди
кваліфікованої більшості учасників
ТОВ «Екологічні системи Донбасу» на
укладення договору про відчуження
майна товариства понад 50% вартості
статутного капіталу, в підтвердження
якої відповідачем не надано належних
доказів.

19 березня 2014р. через канцелярію суду
третьою особою-2 надані письмові
пояснення від 18.03.2014р., які містять
заперечення проти обґрунтованості
позовних вимог. Крім цього, третя
особа-2 просить суд застосувати позовну
давність до вимог позивача про
визнання недійсним договору іпотеки
№3675 від 28.12.2010р.

Цього ж дня третьою особою-3 наданий
відзив на позов, в якому ТОВ
«Мар'їнський укрпромзбут» заперечило
проти задоволення позовних вимог.

Крім того, позивачем надані письмові
пояснення №19/03 від 19.03.2014р., в яких він
наголосив на обов'язку
контрагента-позивача перевіряти його
повноваження при укладенні
оспорюваного договору іпотеки.

Перед початком розгляду справи по суті
представників учасників судового
процесу було ознайомлено з правами та
обов'язками, передбаченими ст.22 ГПК
України. У відповідності до ст.81-1 ГПК
України складено протокол судового
засідання, який долучено до матеріалів
справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129
Конституції України, ст.ст.42, 43 ГПК, ст. 33
ГПК України основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
За приписами ст.43 ГПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
господарський суд, -

Встановив:

17 грудня 2010р. між Публічним акціонерним
товариством «Банк Камбіо» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сінтезпродсервіс»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мар'їнський
укрпромзбут» в якості позичальників
укладено генеральну кредитну угоду
№604/02-2010, на підставі якої кредитор
зобов'язується надавати позичальникам
кредитні кошти та банківські гарантії
в порядку та на умовах, визначених у
відповідних кредитних договорах,
договорах про надання гарантій та
додаткових угодах до них, укладених в
межах цієї угоди і які є її невід'ємними
частинами. Загальний розмір позичкової
заборгованості позичальників за
кредитами, банківськими гарантіями,
наданими в межах даної угоди, не
повинен перевищувати 30 000 000,00 грн.
Термін дії кредитної угоди - до 13.12.2013р.
(п.п.1.1-1.2 угоди). За змістом п.2.5
кредитного договору кредитування
здійснюється під забезпечення, у тому
числі майна позивача визначеного в
оспорюваних правочинах.

У забезпечення вимог Публічного
акціонерного товариства «Банк Камбіо»
за генеральною кредитною угодою
№604/02-2010 від 17.12.2010р. укладено договір
іпотеки від 28.12.2010р., посвідчений
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_1
та зареєстрований за № 3675, відповідно
до п.1.1 якого іпотекодавець передає в
іпотеку іпотекодержателю нежитлове
приміщення загальною площею 419,9 кв.м на
5-му поверсі у будівлі бізнес-центру
літ. А-8, розташоване за адресою: м.
Донецьк, вул. Рози Люксембург, 48Б,
вартість якого узгоджена сторонами в
сумі 5 282 349,00 грн.

Проаналізувавши зміст договору
іпотеки №3675 від 28.12.2010р., суд дійшов
висновку, що зазначений правочин за
своєю правовою природою є засобами
забезпечення виконання зобов'язань (в
даному випадку - за генеральною
кредитною угодою №604/02-2010 від 17.12.2010р.)
та підпадають під правове регулювання
§6 Глави 49 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) та Закону України
„Про іпотеку".

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема,
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Обґрунтовуючи підстави визнання
недійсним договору іпотеки №3675 від
28.12.2010р. позивач, зокрема, посилається
на відсутність у директора ТОВ
«Екологічні системи Донбасу»
необхідного обсягу цивільної
дієздатності для їх вчинення, оскільки
рішення про відчуження майна
товариства на суму, що становить 50 і
більше відсотків майна товариства,
приймається більшістю не менш як ѕ
голосів, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до п.5.1 статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екологічні системи Донбасу»,
затвердженого протоколом загальних
зборів учасників №15 від 15.04.2008р.,
чинного на момент укладення
оспорюваних договорів (далі - статут),
органами управління товариства є:
вищий орган - загальні збори учасників,
виконавчий орган - директор,
контрольним органом є ревізійна
комісія.

Як встановлено судом, оспорюваний
правочин - договір іпотеки №3675 від
28.12.2010р. від імені іпотекодавця
укладений директором Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екологічні системи Донбасу»
Краснопольською Ніною Миколаївною,
посадовий статус якої на момент
вчинення правочинів підтверджено
протоколом загальних зборів учасників
ТОВ «Екологічні системи Донбасу» № 17
від 14.08.2009р. та під час розгляду справи
№905/759/14 сторонами не оспорювався.

Пунктом 5.3.3 статуту встановлено
перелік питань, віднесених до
компетенції загальних зборів
учасників ТОВ «Екологічні системи
Донбасу», при цьому зазначено, що
загальні збори мають право приймати
рішення з усіх питань діяльності
товариства, в тому числі і з тих, що
передані загальними зборами до
компетенції директора. Згідно з п.5.3.4
статуту, який є тотожним за змістом
абз.2 ч.2 ст.98 ЦК України, рішення про
внесення змін до статуту товариства,
відчуження майна товариства на суму, що
становить 50 і більше відсотків майна
товариства, та про ліквідацію
товариства приймаються більшістю не
менш як у ѕ голосів, якщо інше не
встановлено законом.

В свою чергу, згідно з п.5.4.1 статуту,
керівництво поточною діяльністю
товариства здійснює його виконавчий
орган - директор. Директор без
довіреності діє від імені товариства,
представляє його інтереси перед
будь-якими юридичними і фізичними
особами, усіма підприємствами,
установами і організаціями, установами
державної влади і управління, банками і
нотаріусами, судами, іншими судовими,
нотаріальними, адміністративними
органами як на території України, так і
зі її межами, укладає від імені
товариства будь-які угоди (п.5.4.4
статуту).

Виходячи з системного аналізу положень
п.п.5.3.3, 5.3.4, 5.4.1 статуту, ст. 98 ЦК України,
суд розцінює приписи ст. 98 ЦК України,
п.5.3.4 про необхідність прийняття
рішення про відчуження майна
товариства на суму, що становить 50 і
більше відсотків майна товариства,
більшістю не менш як у ѕ голосів, як
норми, що фактично регламентують
процедурний порядок прийняття рішень
на загальних зборах, якщо таке питання
буде поставлено, тобто процедуру, а не
компетенцію загальних зборів.
Аналогічної за змістом позицію щодо
визначення подібною трактовкою
процедури прийняття рішень, а не
компетенції загальних зборів,
дотримується Вищий господарський суд
України в постанові від 22.02.2011р. по
справі №2-8/2392.3-2010 та в п. 6.4 Рекомендацій
№04-5/14 від 28.12.2007р. «Про практику
застосування законодавства у розгляді
справ, що виникають з корпоративних
відносин».

Водночас, чинний на момент виникнення
спірних правовідносин статут ТОВ
«Екологічні системи Донбасу» не
містить обмежень повноважень
директора з укладення від імені
товариства правочинів певною сумою
договору у випадку вчинення правочину
ним одноособово на виконання
визначених статутом посадових
обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, суд робить
висновок про відсутність правових
підстав для застосування при укладенні
директором ТОВ «Екологічні системи
Донбасу» договору іпотеки №3675 від
28.12.2010р. ст. 98 ЦК України та положень
п.5.3.4 статуту щодо необхідності
прийняття відповідного рішення ѕ
голосів учасників товариства.

Крім зазначеного,за своєю правовою
природою іпотека як окремий вид
застави носить акцесорний характер
щодо основного зобов'язання та
спрямована на забезпечення його
належного виконання.

Як свідчить системний аналіз глави 49 ЦК
України, Закону України «Про іпотеку»,
можливість задоволення вимог
кредитора за рахунок предмету іпотеки
випливає з правової природи іпотеки, що
полягає в забезпеченні майнових
інтересів кредитора за основним
зобов'язанням шляхом надання йому
права звернути стягнення
заборгованості на заставлене майно в
разі неналежного виконання
зобов'язання, забезпеченого іпотекою.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та чинного законодавства.
Водночас, належне виконання основного
зобов'язання унеможливлює звернення
стягнення на предмет іпотеки.

З вищевикладеного вбачається, що
перехід до іпотекодержателя
передбачених законом прав щодо
предмета іпотеки є негативним
наслідком, викликаним порушенням
основного зобов'язання, що, разом з цим,
не зумовлює спрямованість іпотеки на
відчуження предмету іпотеки та не
свідчить про наявність в договорі
іпотеки ознак правочину про відчуження
майна.

За таких обставин, оспорювані договори
застави є способом забезпечення
виконання кредитного зобов'язання та
безпосередньо не спрямовані на
відчуження майна ТОВ «Екологічні
системи Донбасу». Аналогічний за
змістом висновок щодо відсутності в
договорі застави ознак правочину
рапорядження майном міститься в
постанові Верховного Суду України від
12.09.2011р. по справі №33/341, який є
обов'язковим для застосування
відповідно до ст.111-28 ГПК України, та в
постанові Вищого господарського суду
України від 15.05.2013 року по справі № 41/90,
в постанові від 29.06.2011р. по справі
№34/77-27/35б.

Разом з цим, в підтвердження наявності
згоди учасників ТОВ «Еологічні системи
Донбасу» на укладення оспорюваного
правочину Приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_1 до матеріалів справи
№905/759/14 надано нотаріально посвідчену
копію протоколу від 24.12.2010р. загальних
зборів учасників ТОВ «Екологічні
системи Донбасу» за порядком денним
яких одностайно прийнято рішення щодо
передачі в заставу нежитлових
приміщень, розташованих на 5-му поверсі
будівлі бізнес-центру, площею 419,9 кв.м,
що знаходяться за адресою: м. Донецьк,
вул. Рози Люксембург, 48Б, що належать
ТОВ «Екологічні системи Донбасу» на
праві власності, для забезпечення
генеральної кредитної угоди №604/02-2010
від 17.12.2010р., укладеної між ТОВ
«Сінтезпродсервіс», ТОВ «Мар'їнський
укропромзбут» та ПАТ «Банк Камбіо», та
уповноваження директора ТОВ
«Екологічні системи Донбасу»
Краснопольської Ніни Миколаївни на
укладення та підписання усіх
необхідних документів для надання в
заставу вищевказаного майна.

Факт проведення загальних зборів та
прийняте рішення представником
позивача не спростовані. Зазначене
нівелює доводи позивача щодо
передання в заставу майна без згоди
загальних зборів.

З огляду на наведені обставини, суд
робить висновок про неправомірність та
не відповідність дійсності вимог
позивача щодо визнання недійсним
договору іпотеки №3675 від 28.12.2010р. як
укладеного з порушенням ст. 98 ЦК
України.

Щодо доводів позивача стосовно
укладення договору іпотеки в
результаті злонавмисної домовленості
сторін, суд зазначає наступне.

За правовою позицією Вищого
господарського суду України,
викладеною в п.3.10 постанови №11 від
29.05.2013р. «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними», у вирішенні спорів про
визнання правочинів недійсними на
підставі статей 230 - 233 ЦК України
господарські суди повинні мати на
увазі, що відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Зловмисна домовленість - це умисна
змова представника однієї сторони
правочину з другою стороною, внаслідок
чого настають несприятливі наслідки
для особи, від імені якої вчинено
правочин. У визнанні правочину
недійсним з відповідної підстави
доведенню підлягає не наявність волі
довірителя на вчинення правочину, а
існування умислу представника, який
усвідомлює факт вчинення правочину
всупереч інтересам довірителя,
передбачає настання невигідних для
останнього наслідків та бажає чи
свідомо допускає їх настання. При цьому
представником не може вважатися орган
юридичної особи, в тому числі її
керівник, навіть якщо він діяв всупереч
інтересам цієї особи.

З огляду на наведені обставини, та
враховуючи наявний в матеріалах справи
протокол загальних зборів від 24.12.2010
року, укладення директором ТВО
«Екологічні системи Донбасу»
Краснопольською Н.М. договору іпотеки
№3675 від 28.12.2010р. не може
кваліфікуватись судом як вчинене в
результаті злонавмисної домовленості
з представником Публічного
акціонерного товариства «Банк Камбіо»,
що унеможливлює визнання недійсним
зазначеного правочину з цієї правової
підстави.

Враховуючи вищевикладене, суд робить
висновок, що вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Екологічні системи Донбасу" про
визнання недійсним договору іпотеки
№3675 від 28.12.2010р. не відповідають
чинному законодавству, не підтверджені
належними доказами, а тому не
підлягають задоволенню.

Крім цього, в якості підстав визнання
недійсним договору іпотеки №3675 від
28.12.2010р. позивач визначає укладення
зазначеного правочину внаслідок
введення позивача в оману щодо його
правової природи, змісту, предмету,
ціни та можливості настання
несприятливих наслідків, обумовлених
відсутністю у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мар'їнський
укрпромзбут" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінтезпродсервіс"
наміру повертати грошові кошти,
отримані на підставі генеральної
кредитної угоди №604/02-2010 від 17.12.2010р.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману Постанова Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009р. « Про судову
практика розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»).

Проте, під час судового розгляду справи
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами наявності
вищевказаних обставин, які є
обов'язковими для кваліфікації
правочину як вчиненого під впливом
обману. Крім того, відповідачем до
матеріалів справи надано виписки з
банківських рахунків Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Мар'їнський укрпромзбут" та Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Сінтезпродсервіс", які підтверджують
часткове виконання ними зобов'язань за
кредитними договорами, укладеними в
межах генеральної кредитної угоди
№604/02-2010 від 17.12.2010р., що спростовує
твердження позивача щодо первісного
умислу зазначених осіб ухилитись від
виконання взятих на себе кредитних
зобов'язань.

Водночас, правова природа договору
іпотеки визначається нормами чинного
законодавства - §6 Глави 49 Цивільного
кодексу України, Законом України «Про
іпотеку», а тому, виходячи зі
встановленої ст.68 Конституції України
презумпції знання закону, суд вважає
такими, що не відповідають дійсності,
твердження позивача щодо його
необізнаності зі змістом взятих на
себе зобов'язань іпотекодавця.

Разом з цим, суд відхиляє доводи
позивача щодо укладення договору
іпотеки №3675 від 28.12.2010р. всупереч
основній меті діяльності Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Екологічні системи Донбасу" як такого,
що укладений без мети отримання
прибутку, оскільки іпотека як окремий
вид застави є засобом забезпечення
належного виконання зобов'язань та не є
власне видом господарської діяльності
суб'єкта господарювання, а відтак може
застосуватись для забезпечення
будь-яких зобов'язань. Наявність
встановленого ст. 11 Законом України
«Про іпотеку» переходу до
іпотекодавця прав кредитора за
основним зобов'язанням, забезпеченим
іпотекою, у випадку виконання останнім
зобов'язань за боржника, нівелює
доводи позивача про збитковість
укладеного договору іпотеки.

Враховуючи попередні висновки щодо
відсутності підстав для визнання
договору іпотеки недійсним, суд
відмовляє в задоволені вимог щодо
зобов'язання приватного нотаріуса
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_1 виключити з реєстру
іпотек та заборон відчуження запис про
іпотеку та заборону відчуження
нерухомого майна, переданого в іпотеку
за укладеним між сторонами договором
від 28.12.2010р., а саме: нежитлове
приміщення загальною площею 419,9 кв.м на
5-му поверсі у будівлі бізнес-центру
літ.А-8, розташованому за адресою: м.
Донецьк, вул. Рози Люксембург, 48Б, що
належить позивачу.

Стосовно заяви відповідача та третьої
особи-2 про застосування до позовних
вимог позовної давності, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Судом враховано правову позицію
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, висловлену в
ухвалі від 24.05.2006р., за якою правові
наслідки спливу строку позовної
давності можуть застосовуватися лише у
тих випадках, коли буде доведено
існування самого суб'єктивного
цивільного права і факт його порушення
або оспорювання.

Отже, з огляду на висновок суду про
необґрунтованість позовних вимог та
враховуючи обов'язковий характер
вказівок Верховного Суду України,
визначений ст.11128 ГПК України,
господарський суд не вбачає підстав
для застосування за заявою третьої
особи позовної давності до вимог про
визнання недійсним договору іпотеки
№3675 від 28.12.2010р.

Відповідно до ст.49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на позивача.

Керуючись ст.129 Конституції України,
ст.ст. 98, 203, 215, 512, 519-528, §6 Глави 49
Цивільного кодексу України, Законами
України „Про господарські товариства",
«Про іпотеку», ст.ст.1, 4, 22, 27, 33, 34, 36, 43, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екологічні системи
Донбасу", м. Донецьк до Публічного
акціонерного товариства "Банк Камбіо",
м. Київ, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача:
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мар'їнський
укрпромзбут", м. Мар'їнка Донецької
області, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінтезпродсервіс", м.
Донецьк та Приватного нотаріуса
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_1, м. Донецьк про визнання
недійсним договору іпотеки, укладеного
сторонами 28.12.2010р. та посвідченого
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_1
за реєстровим №3675; зобов'язання
приватного нотаріуса Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_1
виключити з реєстру іпотек та заборон
відчуження запис про іпотеку та
заборону відчуження нерухомого майна,
переданого в іпотеку за укладеним між
сторонами договором від 28.12.2010р., а саме:
нежитлове приміщення загальною площею
419,9 кв.м на 5-му поверсі у будівлі
бізнес-центру літ.А-8, розташоване за
адресою: м. Донецьк, вул. Рози
Люксембург, 48Б, що належить позивачу -
відмовити повністю.

У судовому засіданні 07.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повний текст рішення за
правилами ст.ст.84-85 ГПК України
підписано 08.04.2014р.

Суддя
П.В. Демідова