ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 р.
Справа № 923/195/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Клепай З.В. при секретарі
Степановій О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Херсонобленерго", м.Херсон

до Іванівського міжрайонного
управління водного господарства,
смт.Іванівка

про стягнення 664 614 грн. 73коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Ювченко Т.І.,
представник, довіреність №07/2600-14 від
27.12.2013р.

від відповідача - Чеботарь Ж.С.,
провідн. юрисконсульт, дов. №1 від
08.01.2014р.

Позивач звернувся з позовом, в якому
просить стягнути з Іванівського
міжрайонного управління водного
господарства на користь ПАТ "ЕК
"Херсонобленерго" 664 614,73грн.
заборгованості за понад договірне
споживання електричної енергії, без
ПДВ, у серпні 2013р.

Відповідач проти позову заперечує на
тій підставі, що відповідно до
Положення про Іванівське міжрайонне
управління водного господарства
(надалі - Управління) від 02.04.2012 р. № 163
Іванівське МУВГ є бюджетною
неприбутковою організацією і належить
до сфери управління центрального
органу виконавчої влади у галузі
водного господарства і меліорації
земель, управління, використання та
відтворення поверхневих водних
ресурсів - Державного агентства водних
ресурсів України, яке має власні
рахунки у Державній казначейській
службі.

Висока температура повітря у серпні
2013року при тривалій низькій відносній
вологості повітря і суховійних явищ
призвела до посухи в Іванівському
районі, що порушило умови формування
врожаю пізніх культур.

З метою вжиття невідкладних заходів
щодо зменшення впливу посуш минулого
року та забезпечення продовольчої
безпеки України Іванівським
управлінням (за заявками
водокористувачів) збільшено обсяги
подачі води на зрошення
сільгоспкультур, що відповідно
призвело до зростання споживання
електроенергії.

До того ж, Іванівське МУВГ має власні
рахунки у Державній казначейській
службі України. На рахунку управління в
ДКСУ в Іванівському районі знаходилися
кошти для оплати за надані послуги по
постачанню електричної енергії за
серпень 2013 року, але за відсутності
коштів на єдиному казначейському
рахунку оплата була проведена
невчасно, а саме: 22 та 23 серпня 2013 року.
Відповідачем неодноразово
направлялися листи до органу ДКСУ в
Іванівському районі з проханням надати
письмове роз'яснення щодо непроведення
оплати платіжних доручень Управління.
На що листом від 22.08.2013 року № 01-48/10/763
отримали відповідь: "Управління
Державної казначейської служби
України в Іванівському районі
повідомляє, що в зв'язку з обмеженістю
фінансового ресурсу на єдиному
казначейському рахунку, підкріплення з
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Херсонській області надавалося лише
для проведення захищених видатків
загального фонду".

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши представників сторін, суд

в с т а н о
в и в:

21 квітня 2003 року між публічним
акціонерним товариством
«Енергопостачальна компанія
"Херсонобленерго" та Іванівським
міжрайонним управлінням водного
господарства було укладено договір
про постачання електричної енергії №
606, який на сьогоднішній день діє в
редакції додаткової угоди від 02.10.2012
року.

На момент укладення договору сторони
погодились під час виконання умов
договору, а також при вирішенні всіх
питань, що не обумовлені цим договором,
керуватись чинним законодавством
України, зокрема Правилами
користування електричною енергією
(далі - ПКЕЕ).

Згідно п.1 договору позивач продає
електричну енергію відповідачу для
забезпечення потреб електроустановок
споживача, а відповідач оплачує
постачальнику вартість використаної
(купленої) електричної енергії та
здійснює інші платежі згідно з умовами
договору та додатків до нього.

П.2.2.2. договору зобов'язує
постачальника постачати споживачу
електроенергію як різновид товару в
обсягах відповідно до розділу 5
договору, в свою чергу. п.2.3.2. договору
зобов'язує споживача дотримуватися
режиму споживання електричної енергії,
що погоджений сторонами.

Згідно з п. 5.1. договору та п.4.2. ПКЕЕ
споживач до 15 листопада поточного року
надає постачальникові відомості про
обсяги очікуваного споживання
електроенергії в наступному році з їх
помісячним розподілом, що оформляються
у вигляді додатку № 1 «Обсяги
постачання електричної енергії та
потужності» до договору та є його не
від'ємною частиною. В разі ненадання
зазначених відомостей у встановлений
договором термін розмір очікуваного
споживання електроенергії на
наступний рік установлюється
постачальником електроенергії за
фактичними обсягами споживання у
відповідних періодах поточного року.

На виконання вимог ПКЕЕ сторони 25.10.2012
року підписали додаток № 1 до договору
про встановлення договірного обсягу
постачання електричної енергії на 2013
рік. Згідно цього додатку запланований
відповідачем обсяг споживання
електричної енергії в серпні 2013р.
складає 4150 000 кВт. год.

П.4.1ПКЕЕ передбачено, що постачання
електроенергії всім споживачам
здійснюється відповідно до режимів,
передбачених договорами.

Згідно п.4.4. ПКЕЕ споживач має право
протягом розрахункового періоду
звернутися до постачальника
електричної енергії за регульованим
тарифом із заявою щодо коригування
договірної величини споживання
електричної енергії. При цьому,
пропозиції споживача щодо коригування
договірних величин є пріоритетними за
умови попередньої оплати додатково
заявлених обсягів та отримання
постачальником за регульованим
тарифом заяви споживача не пізніше ніж
за п'ять робочих днів до закінчення
розрахункового періоду. Постачальник
електричної енергії за регульованим
тарифом має право відмовити споживачу
в коригуванні (збільшенні) договірних
величин у разі невиконання споживачем
своїх зобов'язань щодо оплати
електричної енергії за договором про
постачання електричної енергії.

Так, відповідач згідно п. 1 додатку 2 до
договору "Порядок розрахунків та
графік зняття показань лічильників та
подання їх до електропостачальної
організації" 31 числа у місяці з 31 днем, 29
числа у місяці з 29 днями, 30 числа у
місяці з 30 днями та 28 числа у місяці з 28
днями знімає показники встановлених на
об'єктах відповідача
електролічильників (передбачених у
додатку № 5) та згідно абз. 1 п. 2 додатку
№ 2 оформлює акт про обсяги
використаної електроенергії за
розрахунковий період, який надає до
розрахункового відділу позивача
протягом 0,5 доби з моменту зняття цих
показників.

П. 6.11 ПКЕЕ передбачено, що остаточний
розрахунок споживача за
електроенергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником електроенергії рахунка
відповідно до даних про фактичне
споживання електроенергії,
визначеного за показами розрахункових
засобів обліку, які фіксуються у
терміни, передбачені договором, який
споживач повинен сплатити у термін,
встановлений умовами договору, а саме:
протягом 10 операційних днів з моменту
отримання даного рахунку (передбачено
абз. 2 п. З додатку № 2 до договору).

Так, на виконання умов договору про
постачання електричної енергії
позивач здійснював поставку
електроенергії, а відповідач,
здійснював її споживання та сплачував
рахунки за отриману і спожиту
електричну енергію не в повному обсязі.

21 серпня 2013 року Іванівське міжрайонне
управління водного господарства,
скориставшись своїм правом, наданим
п.4.4. ПКЕЕ звернулося до ПАТ "ЕК
"Херсонобленерго" листом № 05-10/1011 про
коригування договірної величини
обсягів постачання електричної
енергії в серпні 2013 року зі збільшенням
на 1 850 000 кВт/год.

Позивач листом №1119 від 23.08.2013 відмовив
відповідачу в проведенні коригування в
зв'язку з наявною поточною
заборгованістю станом на 23.08.2013 року в
сумі 2 323 269,98 грн. та задля запобігання
нарахувань за підвищеним тарифом за
перевищення договірних рівнів
споживання електричної енергії
рекомендував обмежити споживання
електроенергії до рівня зазначеного в
додатку № 1 від 25.10.2012 року до договору,
а саме до 4 150 000 кВт/год.

Згідно акту про обсяги спожитої
електричної енергії та акту
прийому-передачі № 8а за серпень 2013
року відповідач отримав 4990646 кВт/годин
активної електричної енергії, замість
запланованих 4150000 кВт/год. Отже, різниця
між встановленим у додатку № 1 до
договору обсягом споживання
електричної енергії на серпень 2013 року
та фактично спожитим обсягом
відповідачем становить 840 646 кВт/год.

Виходячи з вищезазначеного та
скориставшись правом, закріпленим ст.26
Закону України "Про електроенергетику",
якою передбачено, що у випадку
споживання електроенергії понад
договірну величину за розрахунковий
період споживачі сплачують
енергопостачальнику двократну
вартість різниці фактично спожитої і
договірної величини. Позивач включив
нарахування двократної вартості
різниці спожитої і договірної величини
споживання електричної енергії
відповідачу, що склало суму 664 614,73 грн. в
рахунок за вересень № 606 від 30.09.2013 року.
Зазначений рахунок Іванівське
міжрайонне управління водного
господарства отримало 30.09.2013 року
особисто, про що свідчить відмітка
представника на рахунку про його
отримання.

Розглядаючи питання про стягнення
вказаної суми з відповідача,
господарський суд виходить із того, що
відповідач вчасно звернувся до
позивача з листом про збільшення
лімітів споживання електроенергії у
серпні 2013року для подачі води на
зрошувані землі, тобто 21 серпня 2013 року.

Як вбачається із Положення про
Іванівське міжрайонне управління
водного господарства, в редакції від
04.05.2012р., відповідач є бюджетною
неприбутковою організацією і належить
до сфери управління центрального
органу виконавчої влади у галузі
водного господарства і меліорації
земель, управління, використання та
відтворення поверхневих водних
ресурсів - Державного агентства водних
ресурсів України, яка має власні
рахунки у державній казначейській
службі, тобто розрахунки за придбану
електроенергію відповідач проводить
бюджетними коштами.

Відповідно до Положення, одним із
основних завдань Іванівського МУЕіГ є
подача води на полив
сільськогосподарських культур для
забезпечення потреб водокористувачів
та організація експлуатації
меліоративних систем та
водогосподарських споруд.

На підтвердження своїх доводів
відповідачем надані наступні докази.

У зв'язку з аномально високими
температурами в поливний період 2013
року, що підтверджується даними
Херсонського обласного центру з
гідрометеорології, в Іванівському
районі встановилися вкрай
несприятливі погодні умови для
розвитку сільськогосподарських
культур. Починаючи з другої декади
липня по кінець серпня, переважала суха
та аномально жарка для зазначеного
періоду погода. Згідно довідки
Херсонського обласного центру з
гідрометеорології від 19.03.2014 р. №
38-03/1-4/393 у серпні місяці максимальна
середньодобова температура складала
27,7 градусів за Цельсієм, а відповідно
до довідки від 20.03.2014 року № 38-03/1-4/407
атмосферних опадів взагалі не було.

Листом від 22.08.2013 року № 01-48/10/763
Управління Державної казначейської
служби України в Іванівському районі
повідомило відповідача про те, що
Управління Державної казначейської
служби України в Іванівському районі в
зв'язку з обмеженістю фінансового
ресурсу на єдиному казначейському
рахунку, підкріплення з Головного
управління Державної казначейської
служби України у Херсонській області
надавалося лише для проведення
захищених видатків загального фонду.

Таким чином, із матеріалів справи
вбачається, що несвоєчасна оплата
відповідачем електроенергії за
попередній період здійснена не з вини
відповідача, у якого на рахунках
знаходилось достатньо грошових коштів
для здіснення оплати, та яким вчинені
всі необхідні дії для такої оплати, а за
вини Державної казначейської служби,
на єдиному рахунку якого були відсутні
грошові кошти.

Таким чином відповідач здійснив всі
необхідні дії для виконання своїх
договірних зобов'язань в частині
оплати отриманої ним електроенергії.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Частиною 6 ст.26 Закону України "Про
електроенергетику" передбачено, що
споживачі (крім населення,
професійно-технічних навчальних
закладів та вищих навчальних
закладів I-IV рівнів акредитації
державної і комунальної форм
власності) у випадку споживання
електричної енергії понад договірну
величину за розрахунковий період
сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

Вказана стаття передбачає
відповідальність споживачів за
понаднормове споживання у вигляді
двократної вартості різниці фактично
спожитої та договірної величини
електроенергії та така
відповідальність повинна наступати за
загальними нормами права, у тому числі
за наявності вини відповідача.

Відповідно до п.6.15 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою НАК з питань регулювання
електроенергетики від 31.07.96р. №28 з
подальшими змінами та доповненнями,
перевищення договірної величини
електричної потужності фіксується
протягом розрахункового періоду в
години контролю максимуму
навантаження та оформляється актом з
контролю електричної потужності.

Таким чином, позивач на підтвердження
понаднормового споживання
відповідачем електроенергії повинен
надати вказаний акт.

У той же час із матеріалів справи
вбачається, що позивачем до матеріалів
справи додані акт прийому - передачі
активної електроенергії згідно
договору від 21.04.03р. від 30.08.13р. та акт
приймання - передачі енергії між ПАТ "ЕК
"Херсонобленерго" та Іванівське
управління водного господарства за
серпень 2013р. (з 30.07.13р. по 30.08.13р.). У
вказаному акті у графі всього по актам
порушення ПКЕЕ вказано -0, тобто
позивачем не зафіксовано порушення
Правил ПКЕЕ у вигляді понаднормового
споживання відповідачем
електроенергії, як це передбачено п.6.15
Правил користування електричною
енергією, та фактично задоволено
клопотання відповідача про збільшення
ліміту використання електроенергії у
серпні місяці 2013р.

Посилання позивача на те, що у рахунку
на оплату електроенергії за серпень
2013р. вказано, що в розрахунковому
періоді відповідачем допущено
понаднормове споживання
електроенергії, за що можливе
нарахування відповідно до ст.26 Закону
України "Про електроенергетику", не є
таким доказом, оскільки таким доказом
є належним чином оформлений акт та
відповідно до п.6.16, 6.17 Правил обсяг
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та/або
величини потужності протягом
розрахункового періоду оплачується
споживачами постачальнику електричної
енергії за регульованим тарифом
відповідно до законодавства України
та договору.

Визначені відповідно до
законодавства України вартість
різниці між обсягом фактично
спожитої величини і обсягом
договірної величини електричної
енергії, а також вартість різниці між
найбільшою величиною споживаної
електричної потужності, що зафіксована
протягом розрахункового періоду в
години контролю максимуму
навантаження, та договірною граничною
величиною електричної потужності
зараховуються на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
постачальника електричної енергії за
регульованим тарифом.

У разі перевищення договірної
величини споживання електричної
енергії за розрахунковий період
споживачем, який розраховується за
тарифами, диференційованими за
періодами часу, або якщо відповідно
до договору для споживача протягом
розрахункового періоду змінювався
тариф, він за обсягом перевищення
сплачує на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
постачальника електричної енергії
підвищену згідно з законом вартість
різниці між фактично спожитим та
договірним обсягами електричної
енергії за середньозваженим тарифом.

Відповідно до ст.33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем не надані належні та
допустимі докази в обґрунтування своїх
позовних вимог та, відповідно, позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

в и р і ш и в:

1. В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 28.03.2014р.

Суддя
З.В. Клепай