ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
Справа № 915/219/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської
області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представника позивача -
Панфілової О.В. дов. № 04/990 від 30.12.2013,

за участю представник відповідача
-Старчеуса О.С. дов. № 2 від 08.01.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

За позовом: Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Миколаївгаз", 54003, м.
Миколаїв, вул. Чигрина, 159

до відповідача:
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Миколаєва, 54056, м.Миколаїв,

пр.-т Миру, 62-а

про: стягнення з відповідача 1377374,36 грн.

встановив:

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Миколаївгаз" звернулось до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення з
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Миколаєва заборгованості в сумі 1 377 374,36
грн. з яких: 1 319 657,55 грн. - основного
боргу, 9 894,95 грн. - 3% річних, 47 821,86 грн. -
пені.

24.03.2014 відповідач до суду надав відзив
на позовну заяву в якому проти позовних
вимог заперечує, та зазначає, що
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Миколаєва є бюджетною установою МО
України, яка утримується за рахунок
державного бюджету України. Фінансова
діяльність квартирно-експлуатаційного
відділу м. Миколаїв здійснюється на
підставі діючого законодавства,
відповідно Бюджетного кодексу України.
Відповідно до положень ст. 51 Бюджетного
кодексу України: Розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання та провадять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами.
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Миколаїв, як бюджетна установа МО
України, не може, у порушення
бюджетного законодавства витрачати
кошти державного бюджету, які не
передбачені її кошторисом. Відповідач
просить суд зменшити розмір неустойки
(пені) до 1000,00 грн.

У відповідності до вимог ст. 77 ГПК
України, в судовому засіданні 03.03.2014
оголошувалась перерва.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача
господарський суд, дійшов висновку про
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного:

28.01.2013 року між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Миколаївгаз" та Квартирно
- експлуатаційним відділом м. Миколаєва
було укладено договір № ТП-Б-2011174-МГ на
постачання природного газу за
регульованим тарифом (далі - Договір),
відповідно до умов якого, постачальник
постачає природний газ (далі - газ)
споживачу в обсягах і порядку
передбачених Договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених Договором (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що
передача газу за цим Договором
здійснюється на межах балансової
належності об'єктів споживача
відповідно до актів розмежування
ділянок обслуговування (далі - пункти
призначення). Перелік комерційних
вузлів обліку газу та газоспоживного
обладнання визначається сторонами в
Додатку № 1 до Договору.

У відповідності до п. 2.6 Договору,
послуги з постачання газу
підтверджуються підписаним сторонами
актом приймання - передачі газу та
актом виконаних робіт, що оформлюється
за даними вузлів обліку, визначених у
Додатку № 1 до Договору.

Згідно п 2.7 Договору, постачальник до 3 -
го числа, наступного за звітним місяцем
направляє споживачу два примірники
акта приймання - передачі газу та акти
виконаних робіт за звітний місяць,
підписані уповноваженим представником
та скріплені печаткою постачальника.

Відповідно до абз.1 п. 3.3 Договору,
кількість реалізованого газу
споживачу визначається на межі
балансової належності об'єктів
споживача за допомогою вузлів обліку,
визначених у Додатку № 1 до Договору.

Пунктом 4.6 Договору визначено, що
оплата вартості послуг з постачання
газу здійснюється споживачем
поточними платежами по розрахунку
договірного обсягу постачання газу
протягом місяця постачання газу
періоду оплати відповідно до додатку 2
до Договору. Споживач самостійно
розраховує суму платежу, виходячи з
ціни газу на наступний розрахунковий
період та відповідної величини
договірного обсягу газу, заявленого на
наступний розрахунковий період. У разі
відсутності інформації про ціну газу
на наступний розрахунковий період до
дати здійснення оплати споживач
розраховує суму платежу за ціною, що
діяла у попередньому місяці. У випадку
недоплати вартості послуг з постачання
газу за розрахунковий період споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
розрахунковим. У разі переплати за
фактично спожитий газ сума переплати
зараховується постачальником в
рахунок оплати поставленого газу в
наступному розрахунковому періоді. У
разі збільшення підтвердженого обсягу
газу протягом розрахункового періоду
споживач здійснює оплату додатково
заявлених обсягів газу в п'ятиденний
строк після збільшення цього обсягу в
установленому Договором порядку.

Згідно п. 4.7 Договору, оплата
вартості послуг з постачання газу за
Договором здійснюється споживачем
виключно грошовими коштами, що
перераховуються на поточний рахунок
постачальника.

Так, згідно наданого позивачем
розрахунку (а.с. 27), на виконання вимог
Договору позивач на протязі
січня-грудня 2013 року, поставив а
відповідач прийняв природний газ в
загальному обсязі 2607,599 тис. куб.м. на
суму 12 229 954,58 грн., що підтверджується
актами прийому-передачі природного
газу (а.с. 15-26).

Відповідач вимоги Договору в частині
розрахунку за отриманий газ на умовах
встановлених Договором виконав
частково сплативши позивачеві 10 910 297,03
грн., таким чином борг відповідача за
отриманий на протязі січня-грудня 2013
року по Договору газ становить 1 319 657,55
грн. (12 229 954,58 грн. - 10 910 297,03 грн.).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи викладене суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 1 319 657,55 грн. за
поставлений природний газ по Договору
№ ТП-Б- 2011174-МГ є обґрунтованими
відповідно до вимог Договору та Закону
і підлягають задоволенню.

У відповідності до п. 6.2.2 Договору, у
разі порушення споживачем строків
оплати, передбачених розділом 4
Договору, з споживача стягується пеня в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Так, за неналежне виконання
відповідачем зобов'язання щодо оплати
вартості поставленого позивачем
природного газу позивач нарахував та
просить суд стягнути з відповідача
пеню в розмірі 47 821,86 грн.

Відповідач в наданому відзиві на
позовну заяву просить суд зменшити
розмір пені по Договору № ТП-Б- 2011174-МГ
від 28.01.2013 до 1 тис. грн., у зв'язку з цим
слід зазначити наступне.

Право суду, приймаючи рішення,
зменшувати у виняткових випадках
розмір штрафу, який підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
передбачене пунктом 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України. При цьому, вказана
процесуальна норма застосовується
виключно у сукупності з нормами права
матеріального, які передбачають
можливість зменшення розміру пені, а
саме частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. За
приписами статті 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. Частиною 3 статті 551
Цивільного кодексу України унормовано,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Отже, вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання господарський
суд об'єктивно оцінює, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, котрі заслуговують
на увагу, ступеню виконання
зобов'язання, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, незначний період
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки таким наслідкам, поведінки
винної сторони, зокрема вжиття чи
невжиття нею заходів до виконання
зобов'язання, негайне добровільне
усунення нею порушення та його
наслідків тощо. При цьому наявність
обставин, що мають істотне значення,
при застосуванні зазначених правових
норм, вирішується на підставі оцінки
судом усіх матеріалів справи.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи відсутність
негативних наслідків, викликаних
простроченням виконання зобов'язання,
та беручи до уваги не значний період
прострочення відповідачем оплати
отриманого газу, та враховуючи, що
відповідачем до подачі позовної заяви
було сплачено більшу частину вартості
отриманого по Договору природного газу
та оскільки в матеріалах справи
відсутні докази понесення іншими
особами збитків, внаслідок порушення
відповідачем свого зобов'язання з
оплати вартості отриманого за
Договором природного газу, та відсутні
докази понесення позивачем значних
негативних наслідків внаслідок
порушення відповідачем свого
зобов'язання з оплати вартості
отриманого за Договором природного
газу, то суд вважає за можливе зменшити
розмір пені яка підлягає стягненню з
відповідача до 10 000,00 грн.

Позивач згідно наданого до суду
розрахунку (а.с. 28-30) нарахував та
просить суд стягнути з відповідача 9
894,95 грн. - 3% річних, розмір яких є
обґрунтованим відповідно до вимог
Закону та підлягає задоволенню.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Заперечення відповідача є
безпідставними та відхиляються судом.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України
визначено, що - суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 77, 82, 82-1, 83, 84,
85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І
Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Миколаєва (54056, м.Миколаїв, пр.-т Миру,
62-а, р/р 2746 в ГУ ДКСУ в
Миколаївській області, МФО 826013, ) на користь Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Миколаївгаз" (54003, м. Миколаїв, вул.
Чигрина, 159, р/р 5001 в ПАТ КБ «Надра»,
МФО 380764, ) 1 319 657,55 грн. -
основної заборгованості, 9 894,95 грн. - 3%
річних, 10 000,00 грн. -пені та 27 547,49 грн.
судового збору.

Повний текс рішення
складено 26.03.2014

Суддя
Н.О. Семенчук