ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р.Справа № 922/302/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ
до Борівського комунального
підприємства теплових мереж, смт.
Борова про про стягнення 80585,66 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Мицько Р.М., довіреність № 49/10
від 30.12.2013 року;

відповідача -Радигін Є.С., довіреність
від 30.09.2013 року;

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ
України"Національної акціонерної
компанії" Нафтогаз України" звернулась
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить стягнути з Борівського
комунального підприємства теплових
мереж суму пені у розмірі 49718,38 грн.,
інфляційних витрат у розмірі 2076,28 грн.,
3% річних у розмірі 28791,00 грн. Витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1827,00
грн. позивач просить покласти на
відповідача.

19 березня 2014 року від відповідача до
канцелярії суду надійшов відзив на
позовну заяву за вх. № 9248, в якому
відповідач просить зменшити суму пені
на 90% та відстрочити виконання рішення
суду строком на 1 рік з моменту
винесення рішення судом по даній
справі. Наданий документ долучений
судом до матеріалів справи.

Представник позивача у призначеному
судовому засіданні 26 березня 2014 року
підтримує позовні вимоги в повному
обсязі та надав пояснення за вх. № 10120,
які долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому
засіданні просить при винесенні
рішення розглянути клопотання щодо
зменшення пені на 90% та відстрочки
виконання рішення строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, заслухавши представників
сторін, судом встановлено наступне.

21 грудня 2010 року між Дочірньою
компанією "Газ України" Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (постачальник) та Борівським
комунальним підприємством теплових
мереж (покупець) був укладений договір
про закупівлю природного газу за
державні кошти № 11/11-68-ТЕ-02.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до п. 1. 1. Договору, Продавець
зобов'язується поставити імпортований
природний газ, а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2. цього договору. Газ, що постачається
за цим договором, використовується
покупцем виключно для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання. Використування газу
Покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору,
Постачальник передає покупцю в період
з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року
природний газ (надалі - газ) з
урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 1086 тис.
куб.м., в тому числі по місяцях.

Відповідно до п. 4.1. Договору,
остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
до 20 числа місяця, наступного за
місяцем поставки.

На виконання умов Договору позивач
поставив протягом січня-квітня 2011 року,
а відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 1013775,10 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31січня 2011 року, 28 лютого 2011 року, 31
березня 2011 року, 31 квітня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи та
наданих доказів, відповідач свої
зобов'язання виконав, але з
простроченням строків передбачених
договором, що і стало підставою для
звернення позивача до господарського
суду з відповідною заявою.

Розглядаючи питання щодо стягнення з
відповідача пені у розмірі 49718,38 грн. та
даючи правову оцінку вказаній вимозі,
суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Водночас ч. 6 ст. 232 ГК України визначено
порядок застосування штрафних санкцій
та обмеження щодо періоду їх
нарахування. Також цією ж статтею
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Так, п. 7.3.1 Договору сторони визначили,
що у разі порушення Покупцем умов п. 4.1.
цього Договору, Покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем був наданий обгрунтований
розрахунок пені за весь період
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання по кожній
поставці природного газу, відповідно
до якого сума пені складає 49718,38 грн.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем вказаної суми, суд встановив,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства та
умовам договором.

Розглядаючи питання щодо зменшення
розміру суми пені на 90%, суд виходить з
наступного.

За приписами п. 3 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішення суду, якщо він значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.
При цьому відсутність чи невисокий
розмір збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені та штрафу, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), суд,
об'єктивно оцінивши даний випадок,
приймає до уваги причини неналежного
виконання зобов'язання, враховуючи
фактичні обставини справи, а саме:

- відповідач є комунальним
підприємством, яке створено для
задоволення потреб споживачів у тому
числі населення, бюджетних та
релігійних організацій, в
теплопостачанні у вигляді опалення та
гарячого водопостачання. Підприємство
не уповноважене чинним законодавством
самостійно встановлювати тарифи, які
відповідають витратам за надання
послуг, тому постачає теплову енергію
по вартості нижчої її собівартості;

- на підприємстві склалась дуже складна
економічна ситуація, яка виникла у
зв'язку зі збитковістю послуг з
теплопостачання;

- однією з причин тяжкого економічного
стану відповідача є дефіцит коштів,
пов'язаний з несплатою населенням за
спожиті послуги;

- крім населення несвоєчасно
розраховуються відповідачем бюджетні
установи (організації);

- субвенції, які надаються державою, не
мають постійного чинного правового
механізму з компенсації витрат з
різниці в тарифах на теплову енергію,
тому виплата такої компенсації та
строки виплати у повній мірі залежать
від своєчасного внесення законодавчим
органом таких витрат до Закону України
"Про державний бюджет на кожний рік";
від фінансування в даному бюджетному
році у повному обсязі цих витрат згідно
з витратами, передбаченими Закону
України "Про державний бюджет"; від
строку виконання виконавчими органами
влади обов'язків по перерахуванню
закладених витрат бюджету у вигляді
субвенцій до отримувачів;

- на цей час різниця в тарифах на
теплову енергію складає 2557345,90 грн. (що
підтверджує затверджений розрахунок
обсягу заборгованості за 2012-2013 роки);

- сума штрафних санкцій є надмірно
великою, а стягнуті судом суми 3 % річних
та інфляційних витрат мають
компенсувати всі негативні наслідки
затримки розрахунку з боку
відповідача.

Таким чином, враховуючи той факт,
що заборгованість відповідача
об'єктивно виникла не з його вини, а
внаслідок неузгодженості в сфері
виділення бюджетних коштів та не
покриття тарифами собівартості
енергоносіїв, а також на момент
розгляду справи сплачена у повному
обсязі, суд задовольняє клопотання
відповідача та зменшує розмір пені та
штрафу на 90 %. Відповідно пеня до
стягнення становить 4971,84 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 28791,00грн.
та інфляційних втрат в розмірі 2076,28
грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В інформаційному листі від 17.07.2012 р. №
01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським суд України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (постанова Вищого
господарського суду України від 05.04.2011
№ 23/466 та лист Верховного Суду України
"Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р). При застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30). В силу
приписів статті 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіряючи правильність розрахунку
заявлених позивачем до стягнення сум
інфляційних втрат та 3% річних,
господарський суд встановив, що період
нарахування та розрахунок визначений
вірно, згідно вимог діючого
законодавства, що дає підстави суду
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних у сумі 28791,00 грн. та
інфляційних витрат у розмірі 2076,28 грн.

Розглядаючи клопотання відповідача
щодо надання відстрочки виконання
рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, при винесенні
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

У відповідності до пунктів 7.1., 7.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 9 від
17.10.2012 року господарський суд на
підставі статті 121 ГПК України має
право за заявою сторони, державного
виконавця, прокурора або за власною
ініціативою у виняткових випадках
залежно від обставин справи
відстрочити, розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.
Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК України, ця стаття не
вимагає, і господарський суд повинен
врахувати матеріальні інтереси сторін,
їх фінансовий стан, ступень вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Приймаючи до уваги тяжкий матеріальний
стан відповідача, суд знаходить
правові підстави для часткового
задоволення клопотання про відстрочку
виконання рішення, а саме відстрочити
виконання рішення строком на 6 місяців
до 26 вересня 2014 року.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно приписів п.4.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року №7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України", у разі коли господарський суд
на підставі пункту 3 статті 83 ГПК
зменшує розмір неустойки (штрафу,
пені), витрати позивача, пов'язані зі
сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, ч. 3
ст. 551, ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст.
1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

В частині стягнення пені у розмірі
44746,54 грн.відмовити.

Стягнути з Борівського комунального
підприємства теплових мереж (63801,
Харківська обл. Борівський район, смт.
Борова, вул. Поштова,3, ,
р/р 68 в філії - Ізюмське відділення
№ 492 ВАТ "Ощадбанк", МФО 350147) на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка,1, р/р 003 у ПАТ Банк
"Київська Русь", МФО 319092, ) - пеню у розмірі 4971,84 грн.,
інфляційних витрат у розмірі 2076,28 грн.,
3% річних у розмір 28791,00 грн., судового
збору у розмірі 1827,00 грн.

Відстрочити виконання рішення суду
строком на 6 місяців до 26 вересня 2014
року.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 27.03.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/302/14