ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Справа № 904/6627/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.суддів
:Грека Б.М., - (доповідача у справі), Палія
В.В.розглянувши у відкритому судо-вому
засіданні касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Дніпрогаз"

на постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
06.02.14

у справі№904/6627/13господарського
судуДніпропетровської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Дніпрогаз"доДержавного
підприємства "Дніпропетровський
науково-виробничий комплекс
"Електровозобудування"простягнення
сумиза участю представників
від:позивачаКолпаченко Є.Ю. (дов. від
17.12.13)відповідачаКрят Л.Б. (дов. від
28.12.13)В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
"Дніпрогаз" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовною заявою про
стягнення з Державного підприємства
"Дніпропетровський науково-виробничий
комплекс "Електровозобудування" 1505,38
грн. інфляційних втрат, 135 201,32 грн. пені,
27 382,44 грн. - 3 % річних за невчасну оплату
послуг з поставки газу.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 29.10.13
(суддя

Манько Г.В.) позовні вимоги задоволені
повністю. Стягнуто з Державного
підприємства "Дніпропетровський
науково-виробничий комплекс
"Електровозобудування" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Дніпрогаз" інфляційні витрати - 1505,38
грн., пеню - 135201,32 грн., 3% річних - 27382,44
грн. Рішення мотивовано тим, що при
підписанні типового договору на
постачання природного газу за
регульованим тарифом №2013/П-ПР-9572/136454
від 01.01.13, відповідачем складений та
підписаний протокол розбіжностей від
01.01.13, яким внесені зміни до п. 4.6 розділу
4 Договору щодо порядку оплати вартості
послуг з постачання газу. Позивачем
протокол не підписаний, але оскільки в
судовому порядку він не оскаржувався,
то є узгодженою редакція відповідача,
розрахунок ціни позову відповідає цій
редакції.

За результатом апеляційного перегляду
справи Дніпропетровський апеляційний
господарський суд (колегія суддів у
складі: головуючого-судді Білецької
Л.М., судів: Верхогляд Т.А., Тищик І.В.)
06.02.14 прийняв постанову, якою рішення
скасував, в позові відмовив. Постанова
мотивована тим, що місцевий суд вийшов
за межі позовних вимог, визнавши
договір укладеним в редакції
відповідача, а відтак, вирішивши
переддоговірний спір.

Не погоджуючись із постановою, позивач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить її скасувати, рішення
залишити без змін, посилаючись на
порушення апеляційним судом ч.2 ст. 642
Цивільного кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, предметом позовних вимог є
стягнення неустойки та фінансових
нараховувань (в порядку ст. 625
Цивільного кодексу України) за
порушення відповідачем дисципліни
розрахунків. Даний факт сторонами не
заперечується, втім сторони по-різному
трактують умови договору, які
передбачають порядок здійснення
розрахунків, посилаючись на різні
редакції п. 4.6 договору. Так, на підставі
п.п. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу"
01.01.13 між позивачем (Постачальником) та
відповідачем (Споживачем) укладений
Договір №2013/П-ПР-9572/136454 (а.с.8-12) на
постачання природного газу за
регульованим тарифом, за яким
Постачальник постачає природний газ
Споживачу в обсягах і порядку,
передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених договором (п.1.1 Договору).

За змістом п.4.6 Договору оплата
вартості послуг з постачання газу
здійснюється споживачем авансовими
платежами у розрахунку договірного
обсягу постачання газу протягом
періоду оплати відповідно до додатка 2
до Договору. Авансові платежі
сплачуються споживачем Постачальнику
на розрахунковий рахунок із
спеціальним режимом використання у
розмірі 100% від вартості запланованого
або погодженого Постачальником обсягу
у розрахунковий період до 25-го числа
місяця, що передує місяцю поставки
газу. Споживач самостійно розраховує
суму платежу, виходячи з ціни газу на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого на наступний
розрахунковий період. У випадку не
оплати вартості послуг з постачання
газу за розрахунковий період Споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
розрахунковим.

В протоколі розбіжностей від 01.01.13
(а.с.20) п.4.6. Договору викладений у
наступній редакції: "абзац 2 викласти в
редакції: "Авансові платежі
сплачуються "Споживачем" Постачальнику
на розрахунковий рахунок зі
спеціальним режимом використання у
розмірах: - 30% вартості газу, який
запланований для поставки у
відповідному місяці (згідно письмової
заявки "Споживача"), не пізніше ніж 5
календарних днів до початку місяця
постачання газу; - 30% вартості газу
"Споживач" перераховує на рахунок
"Постачальника" до 10 числа місяця, в
якому виконується поставка газу; - 40%
вартості газу "Споживач" перераховує на
рахунок, "Постачальника" до 20 числа
місяця, в якому виконується поставка
газу".".

Господарський суд першої інстанції
задовольнив позовні вимоги з
посиланням на наступне. Позивач не
звертався до суду з оскарженням
отриманого від відповідача протоколу
розбіжностей, враховуючи вимоги ст.ст.
179, 181 Господарського кодексу України,
ст. 12 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
Постанови НКРЕ України № 1580 від 22.09.11
"Про затвердження Типового договору на
постачання природного газу за
регульованим тарифом", типовий договір
№2013/П-ПР-9572/136454 від 01.01.13 на постачання
природного газу за регульованим
тарифом є укладеним у редакції
відповідача. Аналізом розрахунків
позовних вимог встановлено, що
інфляційні втрати у сумі 1505,38 грн., пеня
у сумі 135 201,32 грн., 3 % річних у сумі 27382,44
грн. відповідають умовам п. 4.6
протоколу розбіжностей до типового
договору № 2013/П-ПР-9572/136454 на постачання
природного газу від 01.01.13, в редакції
відповідача.

Не спростувавши ні факту порушення
відповідачем дисципліни розрахунків,
ні правильності розрахунку суми
нарахувань та здійснення їх у
відповідності із п.4.6 договору в
редакції відповідача, ні висновку про
те, що договір №2013/П-ПР-9572/136454 від 01.01.13
на постачання природного газу за
регульованим тарифом є укладеним у
редакції відповідача, апеляційний суд,
втім, в позові відмовив з посиланням на
вихід місцевого суду за межі позовних
вимог.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України звертає увагу на те, що як
вбачається зі змісту прохальної
частини позовної заяви (а.с. 3) та
резолютивної частини рішення (а.с. 91),
вихід за межі позовних вимог місцевим
судом не мав місця. Щодо висновку
місцевого суду про те, що нарахування
має здійснюватися на підставі п.4.6
договору в редакції відповідача, то він
зроблений місцевим судом в межах
оцінки доказів (зокрема, умов договору),
що всилу ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, не
лише не є порушенням процесуальних
норм, а і прямо відноситься до
обов'язків господарського суду першої
інстанції. До того ж, такий висновок
місцевого господарського суду є
вірним, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 181
ГК України, якщо сторона, яка одержала
протокол розбіжностей щодо умов
договору, заснованого на державному
замовленні або такого, укладення якого
є обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими. Позивач
в зазначений строк не звертався до
відповідача із підписаним протоколом і
не оскаржував його в судовому порядку,
таким чином, суд першої інстанції
зробив правильний висновок, що Договір
№2013/П-ПР-9572/136454 на постачання
природного газу за регульованим
тарифом вважається укладеним в
редакції відповідача. Даний висновок
не є вирішенням переддоговірного спору
(оскільки це не відображено в
резолютивній частині рішення), а є
оцінкою доказів.

За таких обставин у апеляційного суду
не було правових підстав для
скасування законного і обґрунтованого
рішення суду першої інстанції, тому
постанову апеляційного суду слід
скасувати, а рішення господарського
суду Дніпропетровської області -
залишити без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судовий
збір, сплачений позивачем за подання
касаційної скарги підлягає
відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Дніпрогаз"
задовольнити, постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 06.02.14
скасувати, рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.10.13 у
справі №904/6627/13 залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства
"Дніпропетровський науково-виробничий
комплекс "Електровозобудування" (49068, м.
Дніпропетровськ, вул. Орбітальна, 13,
ідентифікаційний код 32495626) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Дніпрогаз" (49029, Дніпропетровська
область, м. Дніпропетровськ, вул.
Володарського, буд. 5, ідентифікаційний
код 20262860) 1640,89 грн. (тисячу шістсот сорок
грн. 89 коп.) судового збору за розгляд
справи у суді касаційної інстанції.

Доручити господарському суду
Дніпропетровської області видати
відповідний наказ.

Головуючий - суддя В. І.
Дерепа

Судді Б. М. Грек

В. В. Палій