ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р.Справа № 922/2818/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Завод імені В.О.Малишева" (м. Харків)
до Публічного акціонерного товариства
"Харківхолодмаш" (м. Харків) про
стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - пров. юрисконсульта
Степанишеної А.В. (довіреність від 14.01.14
р.),

відповідача - юрисконсульта Теплова
М.П. (довіреність №643 від 13.09.13 р.),
Прокопченко К.А. (довіреність від 05.09.12
р.),

ВСТАНОВИВ:

З урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог позивач просить
стягнути з відповідача на свою користь
1555024,55 грн., з яких: основний борг по
договору №794/22М-575дп від 23.06.2010 р. в сумі
1467789,97 грн. та 3% річних нарахованих
станом на 10.09.2012 р. в сумі 87234,58 грн. Свої
позовні вимоги обґрунтовує
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань по оплаті отриманої
продукції за типовим договором
поставки №794/22М-575дп від 23.06.2010 р.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву,
заперечує проти позову та просить в
його задоволенні відмовити позивачу у
повному обсязі, посилаючись на
зарахування 15.11.2012 р. зустрічних
однорідних вимог ПАТ "Харківхолодмаш" і
ДП "Завод імені В.О.Малишева" на суму
1467789,97 грн. та визнання суми
заборгованості у справі №5023/10655/11 про
банкрутство ДП "Завод імені
В.О.Малишева" з урахуванням зарахування
зустрічних однорідних вимог на суму
1467789,97 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16.09.2013 р.
провадження у справі №922/2818/13 було
зупинено до вирішення господарським
судом Харківської області справи
№922/3871/13 за позовною заявою ДП "Завод
імені В.О.Малишева" до ПАТ
"Харківхолодмаш" про визнання
недійсним правочину.

26.11.2013 р. відповідач надав заяву про
поновлення провадження у справі, в якій
повідомив суд, що постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 14.11.2013 р. по
справі №922/3871/13, яка набрала законної
сили, рішення суду першої інстанції від
07.10.2013 р. скасовано та прийнято нове
рішення, яким у позові ДП "Завод імені
В.О.Малишева" про визнання недійсним
правочину про залік зустрічних
однорідних вимог, укладеного з ПАТ
"Харківхолодмаш", відмовлено. До
вказаної заяви відповідач надав копію
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 14.11.2013 р. по
справі №922/3871/13.

14.01.2014 р. Вищий господарський суд
України прийняв постанову по справі
№922/3871/13, якою залишив без задоволення
касаційну скаргу позивача та залишив
без змін постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
14.11.2013 р.

Ухвалою господарського суду від 16.01.2014
р. поновлено провадження у даній справі
та призначено розгляд справи на 21.01.2014
р. о 12-30 год.

20.01.2014 р. відповідач надав клопотання, в
якому просить відмовити у позові у
повному обсязі, посилаючись на
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 14.11.2013 р. та
Вищого господарського суду України від
14.01.2014 р.

Суд не розглядає дане клопотання,
оскільки задовольнивши або відмовивши
у задоволенні клопотання, суд таким
чином вирішив би даний спір до виходу у
нарадчу кімнату, що суперечить вимогам
діючого ГПК України.

21.01.2014 р. позивач надав заяву про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій просить стягнути з відповідача на
свою користь 3% річних, нарахованих
станом на 15.11.2012 р., в сумі 87899,27 грн.

Розглянувши дану заяву, суд вважає за
необхідне відхилити її, оскільки
позивач не зменшив розмір позовних
вимог, а таким чином відмовився від
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості за договором №794/22М-575дп
від 23.06.2010 р. в сумі 1467789,97 грн., що має
бути викладено у відповідній заяві, а
також позивач одночасно збільшив
розмір позовних вимог в частині
стягнення 3% річних, але не надав
доказів сплати судового збору із
збільшеної суми.

Посилання представника позивача на те,
що ціна позову зменшилася, а відтак це є
зменшення розміру позовних вимог, суд
вважає помилковим та безпідставним,
оскільки ціна позову це є сума всіх
позовних вимог, а стаття 22 ГПК України
надає право позивачу на зменшення
розміру позовних вимог, а не ціни
позову, оскільки це є різні речі.

Також позивач надав клопотання про
повернення йому зайво сплаченого
судового збору по даній справі у
зв'язку із зменшенням розміру позовних
вимог.

Розглянувши дане клопотання, суд
вважає за можливе задовольнити його та
повернути позивачу з Державного
бюджету України згідно п. 1 ч. 1 ст. 7
Закону України „Про судовий збір"
зайво сплачений платіжним дорученням
№2025 від 02.07.2013 р. судовий збір в сумі 7,39
грн. у зв'язку із зменшенням позивачем
розміру позовних вимог уточненою
позовною заявою №16/2198 від 16.09.2013 р., яка
була прийнята судом як заява про
зменшення розміру позовних вимог
ухвалою від 16.09.2013 р.

Відповідач надав клопотання про
долучення до матеріалів даної справи
копії постанови ВГСУ від 14.01.2014 р. по
справі №922/3871/13.

Розглянувши надане клопотання, суд
вважає за можливе задовольнити його.

21.01.2014 р. у судовому засіданні
оголошувалася перерва до 14-30 год. цього
ж дня.

Після перерви відповідач надав
клопотання, у якому просить відмовити у
позові у повному обсязі, посилаючись на
те, що позивачем невірно нараховані 3%
річних з наступного дня після
отримання відповідачем товару, а не
згідно п. 6.2 договору.

Суд не розглядає таке клопотання
відповідача з підстав наведених вище, а
долучає його до матеріалів справи як
додаткові заперечення відповідача
проти позову.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

23.06.2010 р. сторонами був укладений
договір поставки №794/22М-575дп (надалі -
договір), за яким постачальник (позивач)
зобов'язався виготовити і поставити, а
покупець (відповідач) прийняти і
оплатити продукцію, кількість,
асортимент і технічні умови якої
вказані у специфікаціях до договору,
які є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 4.3 договору строк поставки
становить 5 робочих днів з моменту
підписання договору.

Відповідно до п. 5.5 договору, сума
договору дорівнює сумі всіх
специфікацій.

У пункті 6.1 договору сторони визначили
форму оплати - 60 календарних днів з
моменту поставки, а у п. 6.2 даного
договору вказали, що платіж
здійснюється покупцем у формі прямого
банківського переказу на рахунок
постачальника протягом 10 календарних
днів з моменту виставлення рахунку на
партію продукції. При порушенні строку
оплати ціни підлягають перегляду.

Пунктом 7.2 вказаного договору сторони
визначили, що постачальник направляє
на адресу вантажоотримувача продукцію
і надає наступні документи:
товарно-транспортну накладну;
документ, що підтверджує приймання
продукції відповідними службами
якості, діючими на підприємстві,
сертифікат якості (або гарантійний
лист).

Сторонами було підписано дев'ять
специфікацій на загальну суму 3266008,15
грн.

Позивач поставив відповідачу
продукцію на загальну суму 1471305,97 грн.,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями
товарно-транспортних накладних,
підписаних уповноваженим
представником відповідача без
зауважень, та копіями довіреностей
відповідача на отримання продукції від
позивача.

Відповідач повернув позивачу частину
продукції на загальну суму 3516,00 грн., що
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями видаткових накладних
(повернення), а решту не оплатив.

Таким чином, заборгованість
відповідача становила 1467789,97 грн.

Також, 23.06.2010 р. сторонами був укладений
договір №793/22М-577дп (надалі - договір
№793), за яким постачальник (відповідач)
зобов'язався поставити, а покупець
(позивач) прийняти і оплатити
продукцію, кількість, асортимент і
технічні умови якої вказані у
специфікаціях до договору, які є
невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 3.3 договору №793 строк поставки
становить 30 днів з моменту 50%
передоплати за партію продукції.

Відповідно до п. 4.4 договору №793,
загальна сума договору складається із
сум всіх затверджених сторонами
специфікацій або прийнятих до оплати
покупцем рахунків-фактур в період дії
даного договору.

Пунктом 5.1 договору №793 сторони
передбачили, що розрахунки по даному
договору здійснюються покупцем у формі
прямого банківського переказу на
рахунок постачальника у два етапи:

1-й - попередня оплата партії продукції
згідно рахунку-фактури 50%;

2-й - оплата решти суми у розмірі 50% від
вартості продукції по факту готовності
до відвантаження.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 25.10.2012 р. по
справі №5023/4365/12 задоволені позовні
вимоги ПАТ „Харківхолодмаш", стягнуто
з ДП „Завод імені В.О. Малишева"
заборгованість по договору №793/22М-577дп
від 23.06.2010 р. в сумі 2208889,36 грн.,
інфляційні в сумі 108970,62 грн., 3% річних в
сумі 130841,34 грн. та витрати по оплаті
судового збору в сумі 48974,03 грн.

06.11.2012 р. на виконання рішення
господарського суду від 25.10.2012 р. по
справі №5023/4365/12 був виданий наказ.

15.11.2012 р. ПАТ „Харківхолодмаш" надіслав
ДП „Завод імені В.О. Малишева" листа №976
з заявою про зарахування зустрічних
однорідних вимог на суму 1467789,97 грн., яку
останній отримав 21.11.2012 р., що
підтверджується копією повідомлення
про вручення поштового відправлення.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 07.10.2013 р. по
справі №922/3871/13 за позовною заявою ДП
"Завод імені В.О.Малишева" до ПАТ
"Харківхолодмаш" про визнання
недійсним правочину про залік
зустрічних однорідних вимог позов
задоволено, визнано недійсним правочин
з зарахування зустрічних однорідних
вимог між сторонами на суму 167789,97 грн.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 14.11.2013 р. по
справі №922/3871/13 рішення суду першої
інстанції від 07.10.2013 р. скасовано та
прийнято нове рішення, яким у позові ДП
"Завод імені В.О.Малишева" про визнання
недійсним правочину про залік
зустрічних однорідних вимог,
укладеного з ПАТ "Харківхолодмаш",
відмовлено.

Постановою ВГСУ від 14.01.2014 р. по справі
№922/3871/13 залишено без задоволення
касаційну скаргу позивача та залишено
без змін постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
14.11.2013 р.

Згідно ч. 3 ст. 203 ГК України та ст. 601 ЦК
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Таким чином, зобов'язання відповідача
по оплаті заборгованості за договором
у сумі 1467789,97 грн. припинилося з дня
отримання позивачем заяви відповідача
від 15.11.2012 р. про зарахування зустрічних
однорідних вимог, тобто до подачі
позивачем позову по даній справі.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача
заборгованості за договором у сумі
1467789,97 грн. суд вважає безпідставними,
необґрунтованими та не підлягаючими
задоволенню в повному обсязі.

В зв'язку з не оплатою відповідачем
продукції у строк, встановлений
договором, позивач нарахував
відповідачу 3% річних за період з 02.07.2010
р. по 10.09.2012 р. в сумі 87234,58 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 3% річних обґрунтованими,
доведеними, але підлягаючими
задоволенню частково - за період з
02.09.2010 р. по 10.09.2012 р. в сумі 79996,19 грн.,
оскільки позивачем невірно визначений
період прострочення, а саме з
наступного дня після поставки
продукції, замість через 60 днів з
моменту поставки продукції, як то
встановлено у п. 6.1 договору.

Посилання представника відповідача на
те, що отримана по договору
відповідачем продукція підлягала
оплаті у строк, встановлений у 6.2
договору, протягом 10 календарних днів з
моменту виставлення рахунку на партію
продукції, а рахунки-фактури №63М від
10.05.2011 р. та №66М від 11.05.2011 р. були
отримані відповідачем лише 17.05.2011 р.,
суд вважає безпідставним, оскільки у
товарно-транспортних накладних
вказано, що оплата здійснюється згідно
п. 6.1 договору - 60 днів з моменту
поставки.

Відповідач, відповідно до ст. 33 ГПК
України, не надав суду доказів сплати 3%
річних або оплати заборгованості у
строк, встановлений договором.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне відмовити у позові частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір належить стягнути з відповідача
на користь позивача пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про
судовий збір" позивачу належить після
набрання рішенням законної сили
повернути з Державного бюджету України
зайво сплачений платіжним дорученням
№2025 від 02.07.2013 р. судовий збір в сумі 7,39
грн.

Керуючись ст.ст. 193, 203 ГК України, ст.ст.
525, 526, 530, 601, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 33-35,
43, 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківхолодмаш" (61037, м.
Харків, вул. Плеханівська, 117. Код ) на користь Державного
підприємства "Завод імені В.О.Малишева"
(61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126. Код
) 3% річних за період з 02.09.2010
р. по 10.09.2012 р. в сумі 79996,19 грн. та судовий
збір в сумі 1599,92 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

2. Повернути Державному підприємству
"Завод імені В.О.Малишева" (61037, м. Харків,
вул. Плеханівська, 126. Код ) з
Державного бюджету України зайво
сплачений платіжним дорученням №2025
від 02.07.2013 р. судовий збір в сумі 7,39 грн.

Повне рішення складено 25.01.2014 р.

Суддя Ольшанченко В.І.