ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

25.03.2014р.
Справа № 907/98/14

За позовом Агровиробничого
підприємства „Ділоліс", с. Іза,
Хустський район

до Ізянської сільської ради, с. Іза
Хустський район

про стягнення загальної суми 93 212,78грн.
(в тому числі сума 79 128,00грн. -
заборгованість по орендній платі та
сума 14084,78 грн. - нарахована пеня),

Суддя
В.І. Карпинець

За участю представників сторін:

від позивача: Кемінь В.М. - директор АПВ
"Ділоліс",
Дубровська - Мізерак О.М. - представник
за дов. від 16.09.2013р.

від відповідача: Дума О.В. - Голова
Ізянської сільської ради

СУТЬ СПОРУ: Агровиробниче
підприємство „Ділоліс", с. Іза,
Хустський район (далі - позивач)
звернулося з позовом до Ізянської
сільської ради, с. Іза Хустський район
(далі - відповідач) про стягнення
загальної суми 78 119,81грн. (в тому числі
сума 76 930,00грн. - заборгованість по
орендній платі та сума 1 189,81грн. -
нарахована пеня) у зменшеному розмірі
позовних вимог, з урахуванням заяви
від 27.02.2014р. про уточнення
позовних вимог (а.с.27).

У дане судове засідання представник
позивача подала до матеріалів справи
письмову заяву від 25.03.2014р. (а.с.49) до
якої долучено: оригінал
листа від 12.03.2014р., яким вручено
відповідачеві примірник додаткового
письмового обґрунтування від 12.03.2014р.
щодо позовних вимог про стягнення
орендної плати (а.с.50-51); оригінал
Договору від 15.10.2009р. оренди нежилого
приміщення та оригінал Акту від 15.10.2009р.
приймання - передачі приміщення в
оренду площею 62,8кв.м., відповідно до
Договору від 15.10.2009р. оренди нежилого
приміщення (а.с.52-54).

У дане судове засідання керівник
відповідача подала до матеріалів
справи письмове клопотання від 24.03.2014р.
про зупинення провадження у
справі (а.с.55-56). Як підставу щодо
зупинення провадження у даній справі
зазначає наявність в Закарпатському
окружному адміністративному суді
справи за позовом Хустської
міжрайонної прокуратури в інтересах
держави в особі Ізянської сільської
ради до Хустського ДПТІ, реєстраційної
служби Хустського РУЮ, третя особа на
стороні відповідача - АВП „Ділоліс",
про визнання дій протиправними та
скасування реєстрації права власності
на адмінбудинок в с. Іза по вул.
Центральна,93 за АВП
„Ділоліс" в цілому. Як доказ у
підтвердження даної обставини надано
засвідчену копію позовної заяви
виконувача обов"язків Хустського
міжрайонного прокурора від 14.03.2014р.
№145-909 вих.14 (а.с.60-63), без наявності
доказів у підтвердження обставини
прийняття Закарпатським окружним
адміністративним судом даної позовної
заяви до розгляду та порушення
провадження у адміністративній справі
за такою позовною заявою.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 79 ГПК
України господарським судом підлягає
зупиненню провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.

Оскільки, станом на день подання
відповідачем письмового клопотання
від 24.03.2014р. про зупинення
провадження у справі, відсутні
доказові матеріали щодо прийняття
Закарпатським окружним
адміністративним судом
вищезазначеної позовної заяви
виконувача обов"язків Хустського
міжрайонного прокурора до розгляду та
порушення провадження у
адміністративній справі за такою
позовною заявою, тому судом
відхиляється дане письмове клопотання
відповідача.

Також у дане судове засідання керівник
відповідача подала до матеріалів
справи письмове клопотання від 24.03.2014р.
про витребування доказів (а.с.65), а саме,
про витребування з Хустської
об"єднаної державної податкової
інспекції податкової звітності про
обороти АВП „Ділоліс" за період з
15.10.2009р. по 31.12.2013р..

Вимогами статті 38 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторона або прокурор у
разі неможливості самостійно надати
докази вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його
наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей
доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей
доказ.

У разі задоволення клопотання суд
своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Отже обов"язковою умовою при поданні
стороною суду клопотання про
витребування доказів від особи у якої
наявні такі докази, є: неможливість
подання такого доказу самою стороною
та наявність обставин, що
перешкоджають його наданню; зазначення
підстави, з якої випливає, що цей доказ
має підприємство чи організація та
наведення обставин, які може
підтвердити цей доказ.

В даному випадку, письмове клопотання
відповідача від 24.03.2014р. про
витребування доказів не містить всіх
вищезазначених умов та доказів у
підтвердження обставини неможливості
подання відповідного доказу самою
стороною.

Також суд зазначає, що предметом спору
по даній справі є невиконання
зобов"язання з наявних між сторонами
орендних відносин, а не з податкових
відносин, тоді як відповідач зазначає у
даному клопотанні такий доказ, як
податкова звітність про обороти АВП
„Ділоліс" за період з 15.10.2009р. по
31.12.2013р., що не відноситься до
компетенції господарського суду при
вирішенні спору, що виник з виконання
господарського договору.

За вищенаведених обставин судом також
відхиляється дане письмове клопотання
відповідача.

Спір по даній справі у даному судовому
засіданні вирішується судом по суті.

У даному судовому засіданні керівник
позивача та його уповноважений
представник підтримали позовні вимоги
в повному обсязі, з посиланням на
обставини, зазначені у позовній заяві
(а.с.6-7) та на їх підтвердження
долученими до справи доказовими
матеріалами.

Зокрема посилаються на не виконання
відповідачем в повному обсязі взятих
на себе зобов"язань за Договором від
15.10.2009р. оренди нежилого приміщення
щодо сплати орендної плати, в
результаті чого у відповідача наявна
сума 76 930,00грн. основного боргу в
уточненому розмірі, з урахуванням
заяви від 27.02.2014р. про уточнення
позовних вимог (а.с.27), за період з
15.01.2011р. по 15.01.2014р., в межах строку
позовної давності передбаченого
вимогами ст.257 ЦК України.

Також просять стягнути з відповідача
на користь позивача пеню у
розрахованій сумі 1189,81грн. відповідно
до уточненого розрахунку суми пені
(а.с.28-29), з урахуванням заяви від 27.02.2014р.
про уточнення позовних вимог (а.с.27) та з
урахуванням вимог п.6 ст.232 ГК України
та вимог ст.258 ЦК України.

Відповідач заперечує позовні вимоги, з
підстав, зазначених у листі
від 26.02.2014р. (а.с.31-32). Зокрема
посилається на відсутність між
сторонами договірних зобов"язань з
оренди нежилого приміщення, оскільки
відповідачеві не було відомо про
існування Договору від 15.10.2009р. оренди
нежилого приміщення, до моменту
подання позивачем даної позовної
заяви, з тих підстав, що нібито даний
договір було підписано колишнім
головою Ізянської сільської ради та з
урахуванням факту наявності рішення
Хустського районного суду про відмову
у задоволенні позову фізичної особи
ОСОБА_4 до Ізянської сільської ради про
стягнення заборгованості за договором
оренди. Також зазначає обставину, що
про відсутність між позивачем та
відповідачем укладеного Договору від
15.10.2009р. оренди нежилого приміщення,
свідчить факт не передбачення у
кошторисі видатків сільської ради на
оплату оренди даного приміщення.

Представник позивача, з урахуванням
обставин відповідача, зазначених у
листі від 26.02.2014р., навела, у додатковому
письмовому обгрунтуванні від
12.30.2014р. (а.с.44), заперечення такої
позиції відповідача та зокрема
зазначила, що: будівля в АДРЕСА_1
належить позивачеві на праві приватної
власності, що підтверджується
наявними у справі доказами;
відповідачем від позивача прийнято в
оренду частину даного приміщення
відповідно до Акту приймання -
передачі; відповідачем не
заперечується факт використання
частини даної нежилої будівлі,
площею 62,8 кв. м. для розміщення
сільської ради; відсутні докази у
підтвердження повернення відповідачем
позивачеві таких приміщень або докази
припинення дії договору оренди
вищезазначених приміщень; у рішенні
Хустського районного суду від 29.11.2011р.
зазначено обставину недійсності
правочину - Договору від
27.10.2009р. купівлі продажу нежитлової
будівлі в АДРЕСА_1 в цілому та
зазначено, що відповідно на цій
підставі є недійсним Договір від
01.11.2009р. оренди нежилого приміщення,
укладений між ОСОБА_4 та Ізянською
сільською радою та який не породжував
будь - яких правових наслідків щодо
його предмету.

За вищезазначених обставин вважає, що
Договір від 15.10.2009р. оренди нежилого
приміщення, укладений між
Агровиробничим підприємством
„Ділоліс" та Ізянською сільською
радою, є чинним та який засвідчує
існування між сторонами зобов"язання з
оренди нежилого приміщення - площею 62,8
кв. м. для розміщення сільської ради в
АДРЕСА_1 а отже позовні вимоги позивача
є такими що належним чином
підтверджені доказовими матеріалами
та такими, що не спростовані
відповідачем.

У розгляді справи оголошувалась
перерва та розгляд справи відкладався
(ст. 77 ГПК України).

У судовому засіданні 25.03.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у
справі доказові матеріали та
заслухавши пояснення представників
позивача та представника відповідача,
суд

ВСТАНОВИВ:

Між Агровиробничим
підприємством „Ділоліс" (далі -
Орендодавцем, позивачем) та Ізянською
сільською радою (далі - Орендарем,
відповідачем) 15.10.2009р. укладено Договір
оренди нежилого приміщення (далі -
Договір в оригіналі, а.с.52-53). На
підставі вказаного договору позивачем
було передано, а відповідачем прийнято
в оренду приміщення площею 62,8 кв. м. в
Адмінбудинку в АДРЕСА_1 на першому
поверсі ліва сторона, приміщення №
3,4,5,6,8,9, згідно Договору від 15.10.2009р.
оренди нежилого приміщення, про що
сторонами складено Акт від 15.10.2009р.
приймання - передачі приміщення ( далі -
Акт в оригіналі, а.с.54). Приміщення
передано для розміщення Ізянської
сільської ради (п.2 Акту).

Як вищезазначені Договір та Акт
від Ізянської сільської ради підписані
чинним на той час головою Ізянської
сільської ради Пристая І.І..

Суд зазначає, що від імені сільської
ради у господарських відносинах діє
голова сільської ради та на здійснення
таких дій (в тому числі щодо укладення
господарських договорів) згода
депутатів сільської ради не
вимагається, як і наявність
відповідного рішення, прийнятого на
сесії сільської ради такими
депутатами, за наявності відповідної
квоти щодо присутніх на сесії.

В даному випадку правоздатність
сільської ради у господарських
відносинах реалізується через її
керівника, в даному випадку - голову
сільської ради, який формує і виражає
її волю зовні. Такий голова не тільки
здійснює управління, а й виступає у
господарських відносинах від імені
сільської ради, тобто, в даному випадку
дії голови визнаються діями самої
сільської ради щодо вищезазначеного.

За таких обставин спростовується
твердження відповідача щодо
необхідності надання на сесії
сільської ради такої згоди голові
сільської ради на укладення даного
договору оренди нежилого приміщення,
оскільки така оренда була зумовлена
саме для розміщення Ізянської
сільської ради (п. 1.3 Договору та п.2
Акту). Не передбачення у кошторисі
сільської ради видатків на оплату
оренди приміщення, є наслідком
упущення такого питання при
формуванні бюджету сільської ради та
його не включення у питання порядку
денного відповідальними особами за це
та які здійснюють контроль за такими
питаннями, при прийнятті щорічного
бюджету сільської ради на відповідній
сесії.

У пункті 1.4 Договору зазначено, що
вищевказане приміщення належить
Орендодавцю на праві приватної
власності (в даному випадку нежитлова
будівля - Адмінбудинок в АДРЕСА_1 та в
якому передано за даним договором
Орендареві приміщення площею 62,8 кв. м.
в на першому поверсі ліва сторона,
приміщення № 3,4,5,6,8,9).

У підтвердження даної обставини
позивачем подано до матеріалів справи
засвідчені копії витягу №16920464 від
05.12.2007р. „Про реєстрацію права
власності на нерухоме майно" (а.с.18) та
витягу №37011235 від 27.12.2012р. „Про державну
реєстрацію прав" (а.с.18), оригінали яких
оглянуто судом.

Відповідач стверджуючи факт
належності йому на праві власності
вищезазначеного орендованого
приміщення, доказів у підтвердження
даної обставини не подав та відповідно
дана обставина є недоведеною
відповідачем.

Розмір орендної плати становить
35,00грн. за 1м.кв. і складає 2 198,00грн. в
місяць (п.2.1Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору
орендна плата вноситься орендарем
щомісячно не пізніше п"ятнадцятого
числа кожного місяця шляхом внесення
готівки в касу підприємства -
Орендодавця або перерахування на
розрахунковий рахунок підприємства.

Орендарем взято на себе
зобов"язання, зокрема щодо сплати
орендної плати згідно умов зазначених
у розділі 2 даного Договору(п.3.2.3
Договору) та щодо повернення
Орендодавцю орендованого майна в
належному стані після припинення дії
даного Договору (п.3.2.4 Договору).

Суд зазначає, що докази які б
засвідчували обставину припинення дії
даного Договору відсутні.

Відповідачем зобов"язання з
щомісячної сплати орендної плати у
розмірі передбаченому п.2.1 Договору не
виконувалися, що підтверджується
позивачем бухгалтерською довідкою -
розрахунком (а.с.25) та зворотного не
доведено відповідачем.

За вищезазначених обставин, у
відповідача наявна перед позивачем
заборгованість по орендній платі у
сумі 76 930,00грн. за період з 15.01.2011р.
по 15.01.2014р., в межах строку позовної
давності передбаченого вимогами ст.257
ЦК України, з урахуванням заяви від
27.02.2014р. про уточнення позовних вимог
(а.с.27).

Посилання відповідача на існування
між ним та ОСОБА_4 із даного предмету
спору рішення Хустського районного
суду від 29.11.2011р. (а.с.39), судом
відхиляється як таке, що не породжувало
наявність вищезазначеного
зобов"язання між Ізянською сільською
радою та ОСОБА_4, оскільки, як
вбачається із такого рішення суду в
даному зазначена та обставина, що
заочним рішенням Хустського
районного суду від 13.07.2011р., яке набрало
законної сили, Договір від 27.10.2009р.
купівлі продажу нежитлової будівлі в
АДРЕСА_1 було визнано недійсним та на
цій підставі також є недійсним Договір
від 01.11.2009р. оренди нежилого приміщення,
укладений між ОСОБА_4 та Ізянською
сільською радою та який не породжував
будь - яких правових наслідків щодо
його предмету. Дані факти, які
встановлені вищезазначеним судом у
рішенні з цивільної справи, в силу
приписів ст.35 ГПК України є
обов"язковими для господарського суду
і мають значення для вирішення даного
спору.

За вищезазначених обставин позовні
вимоги позивача щодо заявлення до
стягнення з відповідача
заборгованості по орендній платі, у
зменшеному розмірі позовних вимог, у
сумі 76 930,00грн., є такими що належним
чином підтверджені доказовими
матеріалами та такими, що не
спростовані відповідачем.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Також необхідність виконання
взятого на себе зобов"язання
передбачена вимогами ст.530 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до вимог ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлене
договором або законом.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) та відповідно до
вимог п.1 ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Суд зазначає, що у матеріалах справи
відсутні докази, які б засвідчували
факт погашення відповідачем перед
позивачем, станом на день вирішення
судом по суті даного спору, наявної
заборгованості по орендній платі у
загальній сумі 76
930,00грн. у зменшеному розмірі позовних
вимог.

Оскільки, як було зазначено вище, у
відповідача наявна заборгованість по
орендній платі у загальній сумі 76
930,00грн., тому, з урахуванням
вищезазначених норм ЦК України та ГК
України, позовні вимоги у даній частині
позову у зменшеному розмірі є такими,
що належним чином позивачем
відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 34 ГПК
України обґрунтовані та підтверджені
матеріалами справи та фактичними
обставинами, не спростовані
відповідачем, а тому позовні вимоги у
даній частині позову, у зменшеному
розмірі позовних вимог, підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Вимогами п.1 ст.546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком та у ст.549 цього
ж Кодексу наведено поняття неустойки
(штрафу, пені) та штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (п.1 ст.549 ЦК України) та
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (п.2
ст.549 ЦК України).

Відповідно вимог п.2 ст. 551 ЦК
України передбачено, що розмір
неустойки (штрафу, пені),
встановлюється Договором.

Пунктом 4.1 Договору сторони обумовили,
що за прострочення платежу Орендар
сплачує Орендодавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожний
день прострочки несвоєчасно сплаченої
орендної плати.

Відповідно до вимог п.6 ст. 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За вищенаведених обставин, є
правомірним, відповідно до
вимог п.4.1 Договору, з урахуванням
вимог п. п. 1 п. 2 ст. 258 ЦК України та
п.6 ст. 232 ГК України, додаткове
нарахування відповідачеві пені у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від кожної простроченої суми
невиконаного зобов"язання по орендній
платі, відповідно до уточненого
розрахунку суми пені, який перевірено
судом (а.с.28-29), долученого до заяви від
27.02.2014р. про уточнення позовних вимог
(а.с.27) та яка ( нарахована пеня)
становить загальну суму 1 189,81грн., а
тому дана сума також підлягає
стягненню з відповідача у примусовому
порядку на користь позивача.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, суд
покладає на відповідача відшкодування
на користь позивача понесених витрат
по оплаті судового збору у сумі 1
864,25грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 193, 232 п.6 Господарського кодексу
України, ст.ст. 258 п. п. 1 п.2, 525, 526, 530, 546 п.1,
549 п. 1 та п.2, 551 п.2, 610 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 4, 22, 32, 33, 34, 43, 44,
49, 69, 77, 82 - 85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2.Стягнути з Ізянської сільської ради
(Хустський район, с. Іза
вул. Центральна,93, ідентифікаційний
код 04350049) на користь Агровиробничого
підприємства „Ділоліс" (Хустський
район, с. Іза вул. Раковського,41,
ідентифікаційний код 13584712) загальну
суму 78 119,81грн. (в тому числі
сума 76 930,00грн. - заборгованість по
орендній платі та сума 1189,81 грн. -
нарахована пеня) та суму 1 864,25грн. у
відшкодування витрат по сплаченому
судовому збору. Видати наказ.

3. Рішення суду набирає законної
сили в порядку встановленому
відповідно до ст.85 ГПК України та може
бути оскаржено в порядку та строки,
передбачені вимогами ст. 93 ГПК
України.

Повне рішення складено 31.03.2014р.

Суддя
В.І. Карпинець