КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Справа№ 910/17488/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Антоненко Ж.В., за довіреністю;

Худенко А.Я., за довіреністю;

відповідача:Бориславський В.А., за
довіреністю;

за участі:Юрченко О.В. - головний лікар;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
Страхова компанія «АРМА»

на рішення господарського суду
міста Києва від 19.11.2013

у справі № 910/17488/13 (суддя: Кирилюк
Т.Ю.)

за позовом Київської міської
клінічної лікарні №5

до Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія «АРМА»

про стягнення 25465,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.11.2013 у справі № 910/17488/13 позов
задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія "Арма" на
користь Київської міської клінічної
лікарні № 5 основний борг в сумі 22896
грн. 55 коп. - основного боргу, 1091 грн. 98
коп. - 3 % річних та 1620 грн. 70 коп. - витрати
по сплаті судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Приватне акціонерне товариство
Страхова компанія «АРМА» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у відповідності до якої
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
19.11.2013 у справі № 910/17488/13 повністю і
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом міста Києва не в
повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 13.12.2013 №
910/17488/13 у справі № 910/17488/13 сформовано
для розгляду апеляційної скарги
колегію суддів у складі: головуючий
суддя: Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф.,
Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.12.2013 прийнято
до розгляду апеляційну скаргу у справі
№ 910/17488/13. Розгляд апеляційної скарги
призначений на 03.02.2014 об 11:15.

28.01.2014 представником позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду були подані
письмові заперечення на апеляційну
скаргу.

03.02.2014 представниками сторін через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду відповідно до ст. 69
ГПК України було подано клопотання про
продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014
продовжено строк вирішення спору по
справі № 910/17488/13. Розгляд апеляційної
скарги у справі №910/17488/13 відкладено на
17.03.2014 об 11:20.

12.03.2014 представником позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду були подані
письмові пояснення до актів виконаних
робіт.

17.03.2014 представник скаржника в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
і просив суд її задовольнити.

17.03.2014 представники позивача в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення апеляційної скарги і
просили суд рішення господарського
суду міста Києва від 19.11.2013 у справі №
910/17488/13 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та головного лікаря Київської
міської клінічної лікарні №5, колегія
суддів встановила наступне.

17.03.2009 між Київською міською клінічною
лікарнею №5 (виконавець/позивач) та
Приватним акціонерним товариством
Страхова компанія «АРМА»
(замовник/відповідач) було укладено
договір №ПБ-10.09 про надання медичних
послуг (надалі - договір).

В п. 1.1 договору сторони погодили, що
позивач зобов'язується надавати
застрахованим відповідачем особам
медичну допомогу, а відповідач
зобов'язався відповідно до пункту 1.2
сплачувати позивачу вартість наданих
ним послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу,
яка споживається в процесі вчинення
певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену
послугу, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до пункту 3.1 договору
позивач обчислює вартість наданих
послуг на підставі прейскурантів,
діючих на день надання цих послуг
(додаток №1).

Суд зазнає, що договір підписаний в
двосторонньому порядку повноваженими
представниками сторін без будь яких
зауважень і застережень та скріплений
їх печатками.

До того ж, договір не визнаний в
судовому порядку недійсним, на період
надання позивачем послуг був чиннім, а
тому є підставою існування договірних
зобов'язань які породжують для сторін
права та обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, що
протягом 20011 року позивачем надано
медичні послуги (у тому числі) 10
застрахованим відповідачем особам
загальною вартістю 23532,62 грн.

На виконання п. 3.2 договору позивач
направив відповідачу документи на для
здійснення оплати наданих послуг.

Проте, встановленого пунктом 1.2
договору обов'язку сплатити вартість
отриманих послуг відповідач не
виконав, що і стало підставою для
звернення позивача з даним позовом.

Заперечуючи проти позовних вимог
скаржник посилається на надане йому
пунктом 3.6 договору право несплати або
часткової сплати виставлених рахунків,
якщо обстеження або лікування пацієнта
виходить за межі його основного
діагнозу.

Крім того, скаржник посилається на п.
4.4.6 договору, який надає йому право
відмовити позивачу в оплаті наданих
ним послуг у випадку невиконання
останнім умов договору.

Проте, твердження скаржника є
необґрунтованими та безпідставними з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін (ч.
4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами
притаманна наявність
взаємоузгодженого волевиявлення двох
осіб, спрямованого на виникнення
єдиного правового результату,
покликаного забезпечити реалізацію
обопільної чи самостійної мети кожної
з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу
України, сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Оскільки між сторонами по справі
склались господарські правовідносини,
то за змістом ст.ст. 173, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу
України, угода (договір) є підставою для
виникнення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань), зобов'язання
повинні виконуватися належним чином.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили,
що обов'язок сплатити вартість наданих
його клієнтам послуг виникає у
відповідача протягом 10 днів з моменту
отримання від позивача
рахунків-фактур, актів виконаних
робіт, копій медичних висновків та
зведених звітів.

Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

З аналізу викладених норм вбачається,
що договір про надання послуг є
оплатним, і обов'язок виконавця надати
послугу відповідає обов'язку замовника
цю послугу прийняти та оплатити.

Згідно з ч.1 ст. 212 ЦК України особи, які
вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

Оскільки договір про надання послуг є
оплатним, то обов'язок відповідача за
договором оплатити отримані послуги
виникає згідно з положеннями Закону та
п. 3.2. договору і не ставиться в
залежність від підписання сторонами
акту виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи,
строк оплати послуг на підставі
договору наступив і відповідач не
заперечує у нього наявність боргу за
надані послуги. Але не визнає
заборгованість повністю, так-як
вартість наданих послуг за його
твердженням є більшою в зв'язку з тим,
що розраховувалась позивачем за
невстановленими договором тарифами.

З оскаржуваного рішення вбачається, що
місцевим господарським судом було
встановлено, що позивач перевищив
вартість наданих послуг лише відносно
застрахованої особи Карпенко В.Г.

Згідно із п. 10 додатку №1 до договору
добровільного медичного страхування
№015-70803127, укладеного відповідачем та
ВАТ "Завод "Артемзварювання", Карпенко
В.Г. є застрахованою особою за
програмою "Стандарт", яка відповідно до
додатку №2 до цього ж договору,
передбачає відшкодування відповідачем
витрат на лікування в стаціонарі в
межах 4000,00 грн.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що
позивач надає медичні послуги (за цим
договором) в межах страхових сум або
лімітів на окремі види медичної
допомоги.

Стаття 982 Цивільного кодексу України
визначає однією з суттєвих умов
договору страхування розмір грошової
суми, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату у разі
настання страхового випадку (страхова
сума).

Відповідно до частини четвертої статті
9 Закону України "Про страхування"
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством.

Враховуючи положення зазначених
статей місцевий господарський суд
прийшов до обґрунтованого висновку, що
у відповідача після отримання ним
актів та інших документів, перелік яких
встановлено пунктом 3.2 договору,
виникло зобов'язання сплатити вартість
наданих медичних послуг застрахованій
особі Карпенко В.Г. в межах страхового
ліміту - 4000 грн.

До того ж, місцевий господарський суд в
оскаржуваному рішенні обґрунтовано
зазначив, що сплата різниці між
страховою сумою та вартістю наданих
послуг (636,07 грн.) є обов'язком
застрахованої особи, який у даному
випадку не може бути покладеним на
відповідача.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували їх вимоги та
заперечення.

Отже, факт наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості, визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
правомірно були задоволені судом
першої інстанції частково в розмірі
22896,55 грн.

Крім того, позивачем було заявлено
вимогу про стягнення з відповідача 3 %
річних та інфляційних втрат.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З оскаржуваного рішення вбачається, що
судом першої інстанції було здійснено
перерахунок 3% річних та інфляційних
втрат, в зв'язку з чим, вимогу позивача
про стягнення 3% річних задовольнив
частково в розмірі 1091,98 грн., а у
задоволенні вимоги про стягнення
інфляційних втрат відмовлено, в зв'язку
з тим, що позивачем не враховано
від'ємний інфляційний показник при
здійсненні розрахунку за спірний
період.

Перевіривши власні розрахунки 3% річних
та інфляційних втрат суду першої
інстанції, колегія суддів вважає їх
правильними, а тому вимога позивача
про 3% річних обґрунтовано була
задоволена лише частково в розмірі
1091,98 грн., а у задоволенні вимоги про
стягнення інфляційних втрат
відмовлено.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дав належну оцінку
обставинам справи і прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог частково.

Таким чином, наведене вище та докази,
які містяться в матеріалах справи,
спростовують доводи скаржника,
викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
19.11.2013 у справі № 910/17488/13 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства Страхова
компанія «АРМА» залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 19.11.2013 у справі №
910/17488/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17488/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко