м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1606/14 20.03.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Біохімексім»до
Міністерства оборони Українитретя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача Державна казначейська
служба Українипростягнення 410 104,80
грн.Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Коваленко Г.М. -
представник від відповідача Кривошия
Д.А. - представник від третьої особине
з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Біохімексім» до Міністерства оборони
України про стягнення 410 104,80 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір № 286/3/13/16 від 18.06.2013 про
поставку для державних потреб
матеріально-технічних засобів речової
служби (за кошти Державного бюджету
України), однак відповідач в порушення
умов даного договору порушив взяті на
себе зобов'язання в частині оплати
отриманого товару, у зв'язку з чим
позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/1606/14,
залучено до участі у справі Державну
казначейську службу України третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача та призначено розгляд
справи на 26.02.2014.

В судовому засіданні 26.02.2014
оголошувалась перерва до 20.03.2014.

В судове засідання, призначене на
20.03.2014, представник позивача з'явився,
позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позову заперечив.

Третя особа повноважних представників
в судове засідання не направила,
письмових пояснень по справі не надала.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.06.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Біохімексім» (далі -
постачальник) та Міністерством оборони
України (далі - замовник) було укладено
договір № 286/3/13/16 про поставку для
державних потреб
матеріально-технічних засобів речової
служби (за кошти Державного бюджету
України) (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору
постачальник зобов'язується у 2013 році
поставити замовнику мило, засоби мийні
та засоби для чищення (лот. 3 Мило
туалетне тверде «Класичне» без
обгортки у формі кусків по 100 г),
зазначене у специфікації, а замовник
забезпечити приймання та оплату товару
в асортименті, кількості, у строки
(терміни) вказані у цьому договорі.

Строк дії договору сторони визначили в
п. 10.1, відповідно до якого договір
набирає чинності з дати його
підписання сторонами і діє до 31.12.2013, а в
частині проведення розрахунків до
повного їх завершення.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що
номенклатура товару, передбаченого до
поставки за договором, характер,
технічні та якісні характеристики, а
також конструктивні, технологічні,
експлуатаційні та інші вимоги до
товару, строки (терміни) виконання
Договору, визначаються наведеною
специфікацією: мило туалетне тверде
«Класичне» без обгортки у формі кусків
по 100 г, ДСТУ 4537:2006, загальна кількість
товару, яку необхідно поставити - 22 120
кг, ціна за одиницю - 15.45 грн.

Постачальник самостійно закуповує
сировину, матеріали та комплектуючі
вироби, які повинні відповідати
нормативній документації та
встановленим порядком погоджені з МО
України.

Приймання товару оформляється актом
приймального контролю (якості), який
повинен бути складений військовим
представництвом Міністерства оборони
України. Належним чином оформлений і
підписаний акт є підтвердженням
приймання товару по якості та
направляється Замовнику після
відправки товару разом з
рахунком-фактурою (п. 2.7. Договору).

Пунктом 3.1 Договору погоджено, що ціна
договору становить: 410 104,80 грн., у тому
числі: ПДВ 68 350,80 грн. - загальний фонд.

За правовою природою укладений між
сторонами Договір є договором
поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до умов договору,
постачальник зобов'язаний забезпечити
поставку товару у строки визначені
договором (п. 6.3.1.), а замовник в свою
чергу зобов'язується своєчасно і в
повному обсязі сплачувати грошові
кошти за поставлені товари протягом 90
банківських днів (за умов надходження
бюджетних коштів на рахунок
Міністерства оборони України за даним
кодом видатків) з дати надання
постачальником замовнику належним
чином оформлених документів,
передбачених договором(п. 6.1.1).

На виконання умов Договору 26.06.2013
позивачем було поставлено товар - мило
туалетне тверде «Класичне» без
обгортки у формі кусків по 100 г (згідно
ДСТУ 4537:2006) у кількості 22 120 кг,
загальною вартістю 410 104,80 грн. з ПДВ.

Факт поставки товару підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковою накладною № 99 від 25.06.2013,
актом приймання № 143 від 26.06.2014,
повідомленням-підтвердженням № 4 від
26.06.2013 та відповідачем не
заперечується.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Договору розрахунки
за фактично поставлений товар
проводяться протягом 90 банківських
днів (за умов надходження бюджетних
коштів на рахунок Міністерства оборони
України за даним кодом видатків) з дати
надання постачальником замовнику
належним оформленого рахунку-фактури
на поставлений товар, підписаний
керівником та головним бухгалтером
постачальника (якщо посада головного
бухгалтера не передбачена штатним
розписом, то про це зазначається у
рахунку-фактурі). До рахунку-фактури
додаються: акт приймального контролю
(якості) товару, на якому повинен бути
оригінал підпису одержувача замовника,
засвідчений мастичною печаткою, який
підтверджує одержання товару;
видаткова накладна постачальника;
повідомлення-підтвердження.

У відповідності до п. 4.1 Договору для
оплати поставленого товару позивачем
було виставлено відповідачу рахунок на
оплату № 97 від 20.06.2013. При цьому, судом
враховується, що належним чином
засвідчені копії акта приймального
контролю (якості) товару, видаткової
накладної та
повідомлення-підтвердження (як того
вимагають положення п. 4.2 Договору)
наявні в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України та приписів
п. 4.1 Договору строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання по
сплаті вартості поставленого товару на
момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Однак, як свідчать матеріали справи,
свого зобов'язання з оплати
поставленого товару відповідачем
виконано не було, у зв'язку з чим в
останнього перед позивачем утворилась
заборгованість у розмірі 410 104,80 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Та обставина, що оплату за поставлений
товар здійснено не було, відповідачем
не заперечується. В той же час,
відповідач вказує, що у зв'язку з
відсутністю бюджетного фінансування
на оплату поставленого за Договором
товару, в останнього відсутні підстави
для здійснення розрахунків за
Договором.

Однак, посилання відповідача на
відсутність бюджетного фінансування
як на підставу для відсутності
обов'язку здійснювати розрахунки за
поставлений товар судом відхиляються з
огляду на наступне.

Факт відсутності бюджетного
фінансування не звільняє Міністерство
від виконання зобов'язань щодо оплати
поставленої та прийнятої продукції,
оскільки така обставина не визначена
законодавчо як така, що звільняє від
виконання зобов'язання.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу
України прямо передбачає, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважається обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Аналогічна правова позиція стосовно
того, що відсутність бюджетного
фінансування не не виправдовує
бездіяльність і не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання викладена в
постанові Верховного Суду України
№11/446 від 15.05.2012.

При цьому, на те, що відсутність
бюджетного фінансування (бюджетних
коштів) не є виправданням
бездіяльності вказав Європейський суд
з прав людини у рішеннях у справі
«Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти
України» (від 18.10.2005) та у справі
«Бакалов проти України» (від 30.11.2004).

До того ж, суд відзначає, що між
сторонами виникли господарські
відносини, а приписи Господарського
кодексу України не передбачають
привілейованого становища суб'єктів
господарювання, які фінансуються за
рахунок бюджету, по відповідальності
за порушення зобов'язань.

Умовами п. 4.1 Договору в частині оплати
вартості поставленого товару
передбачено, що оплата здійснюється за
умови надходження бюджетних коштів на
рахунок Міністерства оборони України
за відповідним кодом видатків.

Однак, дана умова не є ні визначенням
строку/терміну виконання зобов'язання,
адже не є подією, яка має неодмінно
настати, ні відкладальною обставиною,
так як в даному випадку вона стосується
лише обов'язків відповідача щодо
оплати наданих послуг, а відповідно до
ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України
відкладальна обставина має змінювати
права та обов'язки сторін.

Таким чином, відповідачем належними та
допустимими доказами не спростовано
наявності заборгованості за
поставлений на виконання умов Договору
товар у розмірі 410 104,80 грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги є
обґрунтованими, документально
підтвердженими та такими, що
підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони
України (03168, м. Київ, просп.
Повітрофлотський, буд. 6,
ідентифікаційний код 00034022) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біохімексім» (02091, м.
Київ, Харківське шосе, буд. 152, кв. 92,
ідентифікаційний код 37387344)
заборгованість у розмірі 410 104
(чотириста десять тисяч сто чотири) грн.
80 коп. та судовий збір у розмірі 8 202
(вісім тисяч двісті дві) грн. 10 коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 25.03.2014.

Суддя
Ю.М. Смирнова