ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
УХВАЛА

20 березня 2014 року
Справа № 915/128/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Олейняш Е.М. при
секретарі судового засідання Атаманюк
В.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "УТФ ЗЕРНО", пр.
Оболонський, 30, оф. 287, м. Київ, 04205

до відповідача Публічного
акціонерного товариства
"Миколаївський комбінат
хлібопродуктів", вул. Перша Слобідська,
122, м. Миколаїв, 54034

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Споживче товариство "УТФ", вул.
Кірова, 2-Б, село Козаровичі,
Вишгородський район, Київська область,
07332

про стягнення 52 237, 19 грн., з яких: 38 000,
00 грн. - борг за договором про
відступлення права вимоги від 01.04.2013
року; 10 014, 10 грн. - пеня; 189, 48 грн. -
штрафних санкцій; 43, 61 грн. - 3% річних; 190,
00 грн. - інфляційні витрати; 3 800, 00 грн. -
моральна шкода.

за участю представників сторін:

від позивача представник не з'явився;

від відповідача Нестрижена Людмила
Віталіївна, довіреність № 1516 від 11.11.2013
року;

від третьої особи представник не
з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "УТФ ЗЕРНО"
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовними
вимогами до відповідача Публічного
акціонерного товариства
"Миколаївський комбінат
хлібопродуктів" про стягнення 52 237, 19
грн., з яких:

38 000, 00 грн. - основаної заборгованості
по Договору про відступлення права
вимоги від 01.04.2013 року;

10 014, 10 грн. - пені на підставі
гарантійних листів № 1550 від 02.07.12 року
та № 2500 від 20.11.12 року, щодо сплати
компенсації та нарахованої пені згідно
п. 6 п. п. 6 Договору поставки № К-4/26 від
23.05.12 року;

189, 48 грн. - суми нарахованого відсотка
за кожний день не повернення платежу
згідно діючого законодавства ст. 230, ст.
231, ст. 232 ГК штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України за весь
час користування чужими коштами;

43, 61 грн. - 3% річних;

190, 00 грн. - інфляційних витрат;

3 800, 00 грн. - моральної шкоди.

В позовній заяві Товариством з
обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО"
було також заявлено клопотання про
вжиття заходів забезпечення позову
(арк. справи 6), в якому заявник просить
суд накласти арешт на грошові кошти
відповідача на існуючу суму
заборгованості.

В позовній заяві позивач
зазначив, що є всі підстави вважати, що
виконання судового рішення у
майбутньому стане неможливим і
керуючись п. 10 ст. 65, ст. 66, 67 ГПК України
просив суд в забезпечення позовних
вимог накласти арешт на грошові кошти
відповідача на існуючу суму
заборгованості.

Позивач явку повноважного
представника у судове засідання 20.03.2014
року не забезпечив. 19.03.2014 року до
канцелярії господарського суду
Миколаївської області від позивача
надійшло клопотання, у якому позивач
просив суд судове засідання провести
без участі представника позивача.

Представник відповідача у
судовому засіданні 20.03.2014 року проти
задоволення клопотання про
забезпечення позову заперечував та
просив суд у його задоволенні
відмовити.

Третя особа явку повноважного
представника у судові засідання 04.03.2014
року та 20.03.2014 року не забезпечила.

Ухвалами господарського суду
Миколаївської області від 05.02.2014 року
(арк. справи 1-2) та від 04.03.2014 року (арк.
справи 81-82) судом було зобов'язано
позивача у випадку підтримання заяви
про забезпечення позову, викладеної в
п. 7 прохальної частини позовної заяви,
подати суду докази сплати судового
збору відповідно до вимог Закону
України "Про судовий збір",
обґрунтування підстав та докази на їх
підтвердження.

Позивач неодноразово у заяві про
залучення матеріалів до справи від
11.02.2014 року (арк. справи 36-38), у
клопотанні від 14.03.2014 року (арк. справи
85-86) та у клопотанні від 17.03.2014 року (арк.
справи 98) просив суд задовольнити
позовну заяву в повному обсязі.

Відмови від клопотання про
забезпечення позову від позивача не
поступало. Відтак, суд дійшов висновку
про необхідність розгляду вказаного
клопотання.

Розглянувши заявлене клопотання
про вжиття заходів до забезпечення
позову, заслухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
та оцінивши усі подані у справу докази
у їх сукупності, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Таким чином, зі змісту ст. 66 ГПК України
вбачається, що заходи до забезпечення
позову вживаються судом у разі
достатньо обґрунтованого припущення,
що невжиття таких заходів може у
майбутньому утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" від 26 грудня 2011 року № 16 з
останніми змінами та доповненнями від
16.01.2013 року особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" від 26 грудня 2011 року № 16 з
останніми змінами та доповненнями від
16.01.2013 року умовою застосування
заходів до забезпечення позову за
вимогами майнового характеру є
достатньо обґрунтоване припущення, що
майно (в тому числі грошові суми, цінні
папери тощо), яке є у відповідача на
момент пред'явлення позову до нього,
може зникнути, зменшитись за кількістю
або погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Позивачем жодним чином не обгрунтовано
наявність підстав для забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
грошові кошти відповідача на існуючу
суму заборгованості. Посилання
позивача на те, що є всі підстави
вважати, що виконання судового рішення
у майбутньому стане неможливим
ґрунтується на припущеннях. Крім того,
позивачем не наведено, в чому саме
полягає імовірність утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів. В порушення приписів ст.
33 ГПК України позивачем не подано
жодного доказу на обгрунтування
підстав поданого клопотання. Відтак,
клопотання ґрунтується на припущеннях,
що не може бути в розумінні ст. 33, 66 ГПК
України підставою для вжиття заходів
забезпечення позову. Отже, в
задоволенні клопотання про вжиття
заходів забезпечення позову слід
відмовити.

Враховуючи вищевикладене, клопотання
про вжиття заходів до забезпечення
позову є необгрунтованим,
безпідставним та не підтвердженим
належними та допустими доказами. В
задоволенні клопотання про вжиття
заходів забезпечення позову слід
відмовити.

Щодо судового збору за розгляд заяви
про забезпечення позову, слід
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ГПК України
розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір"
визначає правові засади справляння
судового збору, платників, об'єкти та
розміри ставок судового збору, порядок
сплати, звільнення від сплати та
повернення судового збору.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір" за подання до
господарського суду заяви про вжиття
запобіжних заходів та забезпечення
позову судовий збір встановлено в
розмірі 1, 5 розміру мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 6
Закону України «Про судовий збір» у
разі якщо позовну заяву подано після
подання заяви про вжиття запобіжних
заходів чи заяви про забезпечення
доказів або позову, розмір судового
збору зменшується на розмір судового
збору, сплаченого за подання заяви про
вжиття запобіжних заходів чи заяви про
забезпечення доказів або позову.

Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України № 7
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» від
21.02.2013 року, з останніми змінами і
доповненнями від 17.12.2013 року Законом
передбачено (абзац третій частини
другої статті 6) зменшення розміру
судового збору з позовної заяви,
поданої після подання заяви про вжиття
запобіжних заходів або забезпечення
позову, на розмір судового збору,
сплаченого за подання заяви про вжиття
запобіжних заходів чи заяви про
забезпечення позову. Зазначене
зменшення розміру судового збору
здійснюється і в разі одночасного (в
один і той же день) подання до
господарського суду позовної заяви і
заяви про забезпечення позову, в тому
числі при об'єднанні їх в одному
документі. Якщо заяву про забезпечення
позову подано після подання позовної
заяви, то відповідне зменшення суми
судового збору не здійснюється.
Передбачене згаданою нормою зменшення
розміру судового збору не ставиться
Законом у залежність від результатів
судового розгляду.

Судом встановлено, що позивачем за
розгляд позовної заяви сплачено
судовий збір у розмірі 1 827, 00 грн., що
підтверджується наявним у матеріалах
справи платіжним дорученням № 315 від
29.01.2014 року. Клопотання про вжиття
заходів забезпечення позову заявлено
позивачем одночасно з поданням до
господарського суду позовної заяви
(клопотання викладено в п. 7 прохальної
частини позовної заяви), відтак в суду
відсутні правові підстави для
стягнення з позивача судового збору за
розгляд заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 33, 43, 66, 67, 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні
клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" () про вжиття заходів
забезпечення позову.

Суддя
Е. М. Олейняш