ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.Справа № 922/809/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Бояр
В.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
"Міський інформаційний центр", м.
Харків до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Харків про стягнення 4861,93
грн. за участю представників:

позивача - Молочко Н.Г., довіреність №
782/0/2-14 від 03.03.2014 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача про стягнення 4861,93 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
договором № 8215 про надання у
користування місць, які перебувають у
комунальній власності, для
розташування спеціальних конструкцій
від 22.10.2012 року, з урахуванням чого
просить суд стягнути з відповідача
неустойку за кожний день затримки
повернення місця в розмірі 4861,93 грн.
Також до стягнення заявлені судові
витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07 березня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/809/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 18 березня 2014 року об 11:40.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 березня 2014
року розгляд справи відкладено на 01
квітня 2014 року о 12:00, відповідно до
приписів ст. 77 ГПК України.

31 березня 2014року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшли уточнення позовних вимог (вх.
№ 10553) з додатковими документами.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився та підтримав подані уточнення
позовних вимог, які просить суд
прийняти до розгляду, задовольнити
викладені в ній вимоги та стягнути з
відповідача неустойку за кожний день
затримки повернення місця в розмірі
4861,93 грн., 1827,00 грн. сплаченого судового
збору та 54,40 грн. судових витрат,
пов'язаних із розглядом справи.

Відповідач в призначене судове
засідання не з'явився, правом на участь
в судовому засіданні уповноваженого
представника не скористався, відзив на
позов та витребуваних судом документів
не надав, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить наявне
в матеріалах справи поштове
повідомлення з датою (20.03.2014 року) та
відміткою про вручення відповідачу
ухвали суду від 18.03.2014 року.

Суд, дослідивши подані позивачем
уточнення позовних вимог (вх. № 10553),
виходить з наступного.

Згідно зі ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі,
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених ст. 5 цього
кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Відповідно до п. 3.11., п. 3. 12. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач.

Отже, суд розглянувши подані позивачем
уточнення позовних вимог (вх. № 10553),
розцінює їх як збільшення розміру
позовних вимог, приймає їх до розгляду
та розглядатиме справу в подальшому з
їх врахуванням.

Приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до ст. 75
ГПК України.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та надання
доказів покладений на сторони, тому
суд, відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України, розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно дослідивши
надані учасниками судового процесу
докази, суд встановив наступне.

22 жовтня 2012 року між позивачем -
комунальним підприємством "Міський
інформаційний центр" (КП) та
відповідачем - Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (Користувачем) було
укладено договір № 8215 про надання у
користування місць, які перебувають у
комунальній власності, для
розташування спеціальних конструкцій
(далі - Договір).

Відповідно до умов вищенаведеного
Договору від 22.10.2012р. та Акту
прийому-передачі від 22 жовтня 2012 року
до Договору, позивач надав в
користування відповідачу місця, що
знаходяться у комунальній власності,
для розміщення спеціальних
конструкцій за адресою: щит на фасаді
(1,00х2,00х1) за адресою: АДРЕСА_2; щит на
фасаді (1,00х2,00х1) за адресою: АДРЕСА_2; щит
на фасаді (4,00х0,80х1) за адресою: АДРЕСА_2 -
строком з 22 жовтня 2012 року по 31 грудня
2013 року ( п. 1.4 Договору).

На підставі Довідки відділу реклами
Департаменту контролю Харківської
міської ради про встановлення
пріоритету від 19.10.2012 року відповідачу
було встановлено пріоритет на
розміщення спеціальної конструкції:
щит на фасаді (4,00х0,80х1) за адресою:
АДРЕСА_2 - на три місяці до отримання
дозволу на її розміщення (арк. справи 19).

На підставі Довідки відділу реклами
Департаменту контролю Харківської
міської ради про встановлення
пріоритету від 19.10.2012 року відповідачу
було встановлено пріоритет на
розміщення спеціальної конструкції:
щит на фасаді (1,00х2,00х1) за адресою:
АДРЕСА_2 - на три місяці до отримання
дозволу на її розміщення (арк. справи 20).

На підставі Довідки відділу реклами
Департаменту контролю Харківської
міської ради про встановлення
пріоритету від 19.10.2012 року відповідачу
було встановлено пріоритет на
розміщення спеціальної конструкції:
щит на фасаді (1,00х2,00х1) за адресою:
АДРЕСА_2 - на три місяці до отримання
дозволу на її розміщення (арк. справи 21).

Як вбачається з матеріалів справи, 23
липня 2012 року відповідач встановив
спеціальну конструкцію - щит на фасаді
(1,00х2,00х1) на місці, що знаходиться у
комунальній власності, за адресою:
АДРЕСА_2, що підтверджується Актом
встановлення спеціальної конструкції
від 22.10.2012р., який підписано та
скріплено печатками зі сторони
позивача та відповідача (арк. справи 16).

23 липня 2012 року відповідач встановив
спеціальну конструкцію - щит на фасаді
(1,00х2,00х1) на місці, що знаходиться у
комунальній власності, за адресою:
АДРЕСА_2, що підтверджується Актом
встановлення спеціальної конструкції
від 22.10.2012р., який підписано та
скріплено печатками зі сторони
позивача та відповідача (арк. справи 17).

23 липня 2012 року відповідач встановив
спеціальну конструкцію - щит на фасаді
(4,00х0,80х1) на місці, що знаходиться у
комунальній власності, за адресою:
АДРЕСА_2, що підтверджується Актом
встановлення спеціальної конструкції
від 22.10.2012р., який підписано та
скріплено печатками зі сторони
позивача та відповідача (арк. справи 18).

Відповідно до п.п. 8.1.5. спірного
Договору № 8215 від 22.10.2012 року "Цей
договір припиняє свою дію, якщо
"Користувач" не отримав дозвіл на
розміщення зовнішньої реклами на
місцях, переданих у користування за цим
договором , протягом строку , на який
було встановлено пріоритет ( в частині
конкретних місць)".

Згідно з абз.3 п.8.2. договору № 8215 від
22.10.2012р. "У разі припинення дії договору
з підстав, передбачених п.8.1.5. пункту 8.1.
розділу 8, договір вважається таким, що
припинив свою дію з дня наступного за
закінченням строку , на який було
встановлено пріоритет".

Таким чином, станом на 22.04.2013 року
спірний Договір № 8215 від 22.10.2012 року
вважається таким, що припинив свою дію.

Відповідно до п.5.1. спірний Договір № 8215
від 22.10.2012 року: "Протягом семи
календарних днів після припинення дії
Договору на будь-яких підставах,
передбачених пунктами 8.1., 8.3. Договору,
"Користувач" зобов'язаний звільнити
надані в користування місця і передати
їх "КП". Повернення місць, наданих в
користування, здійснюється
"Користувачем" на підставі Актів
прийому-передачі, які складаються
„Користувачем" та підписуються
уповноваженими представниками "КП" та
"Користувача".

Відповідно до п.5.2 Договір № 8215 від
22.10.2012 року: "Місця вважаються фактично
повернутими "КП" з моменту підписання
Актів прийому-передачі".

Як наголошує позивач в позовній заяві
та в наданих під час розгляду справи
пояснень, та що підтверджується
матеріалами справи, в порушення умов
діючого законодавства України та умов
договору від 22.10.2012р. відповідачем -
Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1
після припинення дії зазначеного
Договору за актом прийому-передачі
місця, які йому надавалися в
користування не повернуто.

Згідно з п. 5. 3 спірного Договору № 8215
від 22.10.2012 року, місця, надані в
користування "Користувачу" за цим
Договором, повинні бути повернуті "КП" у
належному стані (демонтована
спеціальна конструкція та її частини
(фундаменти, елементи кріплень, тощо),
відновлена тротуарна плитка, асфальтне
або трав'яне покриття, вивезене сміття
та інше).

Пунктом 6.2. спірного Договору від
22.10.2012р., сторони передбачили, що у разі
прострочення повернення місць, наданих
у користування відповідач -"Користувач"
сплачує позивачу - "КП" неустойку у
розмірі 7% від розміру плати за
користування неповернутим місцем,
встановленої Додатком №1 цього
договору (з ПДВ), за кожен день затримки
повернення вказаного місця.

Таким чином, відповідач повинен був
станом на 29.04.2013 року повернути
позивачу на підставі акту прийому -
передачі вищевказані місця, проте, в
порушення вимог вказаного договору
відповідач не здійснив повернення
вищевказаних вище місць у встановлений
Договором строк, повернувши позивачеві
місця на підставі акту прийому -
передачі лише 13 вересня 2013 року, а не в
строк, який погоджено між сторонами,
про що свідчать наявні в матеріалах
справи акти прийому - передачі місць
від 13.09.2013 року.

У зв'язку з вищенаведеним, позивачем, з
29.04.2013 року по 12.09.2013 року відповідачу
нарахована неустойка за кожен день
затримки повернення місця, відповідно
до п. 6.2 Договору в розмірі 4861,93 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач
направив на адресу відповідача
Повідомлення № 12370 (за вих. № 3568 від
10.10.2013 року), з вимогою повернути місця
на підставі акту прийому - передачі та
попередження про те, що у випадку
невиконання відповідачем вимог даного
повідомлення, спеціальні конструкції
буде демонтовано позивачем з
покладанням на відповідача витрат,
пов'язаних із демонтажем спеціальних
конструкції та їх зберіганням.
Зазначене Повідомлення уповноважений
представник відповідача отримав 25.11.2013
року, про що свідчить відмітка про
вручення, проте вимоги, які були
викладені в повідомлення відповідачем
залишились невиконаними (арк. справи 24).

На момент прийняття рішення по справі в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем суми
заявлених позовних вимог в
добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належними чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити всіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до приписів ст. 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з 1 ст. 624 ЦК України встановлено,
що якщо за порушення зобов'язання
встановлено неустойку, то вона
підлягає стягненню у повному розмірі,
незалежно від відшкодування збитків.

Частиною першою ст. 216 ГК України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 ГК України у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 6.2. спірного Договору від
22.10.2012р., сторони передбачили, що у разі
прострочення повернення місць, наданих
у користування відповідач -"Користувач"
сплачує позивачу - "КП" неустойку у
розмірі 7% від розміру плати за
користування неповернутим місцем,
встановленої Додатком №1 цього
договору (з ПДВ), за кожен день затримки
повернення вказаного місця.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідач не скористався своїми
правами, наданими йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, на участь уповноваженого
представника в судовому засіданні, на
спростування позовних вимог, не надав
суду доказів належного виконання
договірних зобов'язань.

За таких підстав, враховуючи викладене,
керуючись ст.ст. 610, 611, 624 ЦК України,
перевіривши надані позивачем
нарахування неустойки за прострочення
повернення місць за Договором № 8215 від
22.10.2012 року за період з 29.04.2013 року по
12.09.2013 року в розмірі 4861,93 грн., суд
визнає позовні вимоги законними,
обґрунтованими, доведеними
документально матеріалами справи,
такі, що не спростовані відповідачем,
тому вони приймаються судом та
підлягають задоволенню повністю, а
вказана сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати по сплаті судового
збору та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у розмірі 1827,00 грн.
за вимоги майнового характеру спору у
даному разі, покладається на
відповідача.

Стосовно стягнення з відповідача
судових витрат в розмірі 54,40 грн.

На виконання вимог ухвал суду у справі
№ 922/809/14, для отримання Витягу Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців про
включення відповідача до ЄДРПОУ,
позивач звернувся до Державної
реєстраційної служби України
Харківського МУЮ. Оскільки, дана
послуга, відповідно до чинного
законодавства є платною, позивач, щоб
отримати зазначений Витяг, поніс
витрати у розмірі 54,40 грн., на
підтвердження чого позивачем поданий
відповідний примірник платіжного
доручення № 2872 від 20.03.2014 року, який
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

Таким чином, відповідно до приписів ст.
44 ГПК України, в даному разі, витрати у
розмірі 54,40 грн., які поніс позивач у
зв'язку з отриманням вищевказаного
Витягу є судовими витратами, які
пов'язані із розглядом господарської
справи № 922/809/14 і понесені на виконання
вимог ухвал суду.

З урахуванням вищенаведеного, інші
витрати, пов'язані з розглядом справи у
розмірі 54,40 грн. покладаються на
відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (61174, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, р/р
НОМЕР_2 в АТ "Банк Золоті ворота", МФО
351931) на користь Комунального
підприємства „Міський інформаційний
центр" (61166, м. Харків, пр. Леніна, 38, оф.618;
Код ; в тому числі р/р 375
в АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", м. Харків, МФО
351931) - 4861,93 грн. неустойки за
прострочення повернення місць за
Договором № 8215 від 22.10.2012р. за період з
29.04.2013 року по 12.09.2013 року; 1827,00 грн.
судового збору та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи у розмірі
54,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 07.04.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв