м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-22/10699-2012 19.03.14

Суддя Господарського суду міста Києва
Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання
Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом Житлово-будівельного
кооперативу "Теремки-2"

до відповідача Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"

про зобов'язання здійснити
перерахунок

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Завада Л.А. -
юрисконсульт

З метою усунення суперечностей у
доводах та доказах сторін, у судовому
засіданні з 05.03.2014 по 19.03.2014, згідно
вимог ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву, без винесення процесуального
документа суду, за наслідком якого було
складено протокол відповідно до вимог
ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Житлово-будівельний
кооператив "Теремки-2" звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовними вимогами до Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
про зобов'язання провести перерахунок
оплати за теплову енергію за період з
01.06.2009 по 31.12.2010 по Договору на
постачання теплової енергії у гарячій
воді.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.08.2011 провадження у справі
було зупинено до вирішення та набрання
законної сили судовими рішеннями
прийнятими за результатами розгляду
справ: №2а-5954/11/2670 (постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.06.2011 р. оскаржена КМДА, ПАТ
"Екостандарт" і ПАТ "Київводоканал");
№2а-1888/10 (постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.03.2011 р. оскаржена до Вищого
адміністративного суду України КМДА,
ПАТ "Екостандарт", ПАТ "Київенерго");
№2а-2292/09 (постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10.03.2011 р. оскаржена до Вищого
адміністративного суду України);
№2а-57/09 (постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.02.2011р. оскаржена до Вищого
адміністративного суду України).

09.10.2013 в результаті повторного
автоматичного розподілу справ у
господарському суді міста Києва справу
№ 5011-22/10699-2012 передано судді
Підченку Ю.О.

Оскільки обставини, які зумовили
зупинення провадження усунені -
відповідач подав клопотання про
поновлення провадження у справі №
5011-22/10699-2012. Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 12.02.2014 провадження у
справі поновлено.

Сторін було належним чином повідомлено
про час та місце проведення судового
засідання, тому судом з урахуванням
вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені
всі необхідні умови для вирішення
спору на принципах змагальності,
рівності учасників процесу перед
законом.

Відповідач у справі надав суду відзив
на позовну заяву та додаткові
пояснення в яких просив у задоволенні
позову відмовити, свої заперечення
обґрунтував тим, що Публічне
акціонерне товариство "Київенерго"
проводило розрахунки за теплову
енергію та застосовувало діючі тарифи
відповідного періоду, зокрема ті, що
відповідним чином встановлені та
затверджені Київською міською
державною адміністрацією.

Житлово-будівельний кооператив
"Теремки-2" надав клопотання про
зупинення провадження у справі до
набрання законною силою рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва у справі № 2а-118/11 за позовом
ОСОБА_3 до Київської міської ради,
Київської міської державної
адміністрації. Відповідно до ч. 1 ст. 79
ГПК України господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частини друга -
четверта статті 35 ГПК). Під
неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин. Судом відмовлено у задоволенні
даного клопотання, оскільки не вбачає
неможливості розгляду даної справи до
вирішення № 2а-118/11.

Позивач у судове засідання не
з'явився, подав клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю направити представника у
судове засідання, оскільки представник
бере участь в іншому судовому
засіданні в іншому суді, яке призначено
також на 19.03.2014.

Відповідно до п. 9.2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.
Виходячи з викладеного судом
відмовлено у задоволенні клопотання
позивача.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, виходячи з
фактів, встановлених у процесі
розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, заслухавши
заперечення відповідача, суд
встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.10.1998 між
Акціонерним товариством "Київенерго",
та Житлово-будівельним кооперативом
"Теремки-2" укладений договір на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 540385, далі Договір, предметом
якого є постачання, користування та
своєчасна сплата в повному обсязі
спожитої теплової енергії у гарячій
воді на умовах, передбаченим договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору сторони
зобов'язуються керуватися тарифами,
затвердженими Київською міською
державною адміністрацією.

Згідно п. 1 Додатку № 3 до Договору
розрахунки з ЖБК "Теремки-2" за
відпущену теплову енергію проводяться
згідно з тарифами, затвердженими
розпорядженням КМДА. Пунктом 3 даного
Додатку передбачено можливість
змінення тарифів на теплову енергію в
період дії Договору, оскільки тарифи на
теплову енергію не мають сталого
(фіксованого, постійного) вартісного
показника та коригуються відповідними
розпорядженнями КМДА.

Протягом оспорюваного періоду була
нарахована Житлово-будівельному
кооперативу "Теремки-2" вартість
теплової енергії за тарифами, які
встановлені затвердженими
Розпорядженнями Київської міської
державної адміністрації від 29.04.2009 № 520;
від 31.08.2009 № 981; від 15.10.2009 № 1192; від 30.11.2009
№ 1333; від 31.05.2012 № 392; від 14.12.2010 № 1729.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач проводив нарахування за
теплопостачання позивачу,
застосовуючи тарифи затверджені
розпорядженням Київської міської
державної адміністрації, які не
пройшли державної реєстрації, тому
просить суд зобов'язати відповідача
здійснити на підставі чинних,
відповідних до законодавства України,
нормативних актів перерахунок оплати
за теплову енергію, за період з 01.06.2009 по
31.12.2010 включно по Договору на
постачання теплової енергії у гарячій
воді.

Особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання
визначається господарським кодексом.
Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.
Судом прийнято до уваги що учасниками
судового процесу є суб'єкти
господарювання в розумінні ст. 55 ГПК
України.

Згідно ст. 275 ГК України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України
встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених/визначених відповідно до
вимог закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

В силу статті 526 ЦК України та частини
першої ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
"Про теплопостачання" тарифи на теплову
енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про
теплопостачання" до основних
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
теплопостачання, зокрема, належить,
встановлення для відповідної
територіальної громади в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів на теплову енергію, які
надаються підприємствами та
організаціями комунальної власності.

За умови чинності встановлених та
затверджених відповідними органами
державного управління тарифів на
теплову енергію, що постачає ПАТ
"Київенерго", останнє не має права
ставити під сумнів їх відповідність
законодавству України, а зобов'язано у
відносинах із споживачами
використовувати виключно такі
встановлені державою тарифи для
здійснення ліцензованої діяльності.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що правовий статус
місцевого самоврядування в містах
Києві та Севастополі, а також в
Автономній Республіці Крим
визначається Конституцією України та
цим Законом з особливостями,
передбаченими законами про міста Київ
і Севастополь.

Згідно ст. 10 Закону України "Про столицю
України - місто герой Київ" Київська
міська та районні в місті ради мають
власні виконавчі органи, які
утворюються відповідною Київською
міською радою, районними в місті
радами, підконтрольні відповідним
радам. Статтею 101 даного закону
передбачено, що виконавчим органом
Київської міської ради є Київська
міська державна адміністрація, яка
паралельно виконує функції державної
виконавчої влади, що є особливістю
здійснення виконавчої влади в місті
Києві.

Специфікою виконавчого органу у місті
Києві є те, що Київська міська державна
адміністрація та виконавчий орган
Київради є фактично одним органом, хоча
мають різні повноваження, порядок
діяльності.

Розглядаючи конституційність цього
положення, Конституційний суд України
своїм рішенням від 25.12.2003 №21-рп/2003
(справа про особливості здійснення
виконавчої влади та місцевого
самоврядування у місті Києві) надав
тлумачення ст. 10 Закону України "Про
столицю України - місто герой Київ", де
зазначив, що Київська міська державна
адміністрація є єдиними в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади. З питань, віднесених
до відання місцевого самоврядування,
цей орган підзвітний і підконтрольний
Київській міській раді, а з питань
здійснення повноважень у сфері
виконавчої влади - Кабінету Міністрів
України.

Відповідно до п. 2 ч. "а" ст. 28 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" в редакції, що діяла до 09.07.2010,
до відання виконавчого органу
сільської, селищної, міської ради
віднесено встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідної територіальної
громади; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.

Отже, до повноважень Київської міської
державної адміністрацією як
виконавчого органу Київської міської
ради згідно ч. 2 п. 1 ст. 7 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги", ст. 20
Закону України "Про теплопостачання", п.
2 ч. "а" ст. 28 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" віднесено
повноваження встановлювати
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги, тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії.

Відповідно до Указу Президента України
від 03.10.1992 року № 493/92 "Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади" та постанови
Кабінету Міністрів України від 28.12.1992
року № 731 "Про затвердження Положення
про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади"
державній реєстрації підлягають
виключно нормативно-правові акти, які
видаються міністерствами, іншими
органами виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю.
Нормативно-правові акти органів
місцевого самоврядування, в тому числі
виконавчих органів міських рад (яким в
м. Києві є Київська міська державна
адміністрація) не підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація
нормативно-правових актів виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) стала обов'язковою
після набрання чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 01.08.2011 №
833, якою встановлено, що
нормативно-правові акти Київської
міської державної адміністрації
підлягають державній реєстрації
незалежно від функцій, на виконання
яких вони видаються. Але дана постанова
не може бути застосована до
оскаржуваних розпоряджень виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації).

В листі Міністерства юстиції України
від 20.03.2009 № 480-09-24, надано роз'яснення
щодо державної реєстрації
нормативно-правових актів, згідно
якого нормативно-правові акти
Київської міської державної
адміністрації (виконавчого органу
Київської міської ради) щодо
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги, прийняті в
межах повноважень виконавчого органу
Київської міської ради, відповідно до
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" державній
реєстрації в органах юстиції не
підлягають.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує
сторін довести ті обставини, на які
вони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Рішення суду з адміністративної
справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду в
розумінні вимог статті 35 ГПК України
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.
Факти встановлені рішенням
адміністративного суду не доводяться
знову при вирішенні інших спорів.
Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.08.2012 зі
справи № 2а-5954/11/2670
прийнято рішення про відмову у
задоволенні позову про визнання
незаконними та не чинними з моменту
прийняття Розпорядженнями виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА)
від 31.08.2009 № 978, № 980, № 979, 981. Ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 03.12.2012 повернуто касаційну скаргу
скаржника. Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.03.2011 зі справи № 2а-1888/10 прийнято
рішення про відмову у задоволенні
позову про визнання неправомірними
дій, незаконними та не чинними з
моменту прийняття Розпорядженнями
виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) від 31.08.2009 № 978, № 980, № 979, 981.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 26.10.2011 касаційну скаргу
залишено без розгляду. Постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011 зі
справи № 2а-57/09, залишеною без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 07.02.2013, прийнято рішення про
відмову у задоволенні позову про
визнання актів невідповідними
законодавству. Отже, відсутні будь-які
процесуальні рішення про визнання не
чинними та протиправними розпоряджень
КМДА щодо введення в дію тарифів, які
застосовано ПАТ "Київенерго" у спірному
періоді. Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10.03.2011 зі справи № 2а-2292/09, залишеною
без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
11.12.2012, прийнято рішення про відмову у
задоволенні позову про визнання
неправомірними дій, незаконними та
нечинними з моменту прийняття
Розпорядженнями виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) від 31.08.2009
№ 978, № 980, № 979, 981. При розгляді вказаної
справи Вищим адміністративним судом
України знову ж таки встановлено, що
нормативно-правові акти Київської
міської державної адміністрації, як
виконавчого органу Київради, щодо
встановлення цін (тарифів) на
житлово-комунальні послуги не
підлягають державній реєстрації.

Таким чином, відповідачем в період з
червня 2009 року по грудень 2010 (включно)
було правомірно проведено розрахунки
за теплову енергію та застосовано
діючі тарифи відповідного періоду, ті,
що відповідним чином встановлені та
затверджені Київською міською
державною адміністрацією. Тому у
задоволенні позову
Житлово-будівельний кооператив
"Теремки-2" до Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" про
зобов'язання провести перерахунок
оплати за теплову енергію за період з
01.06.2009 по 31.12.2010 по Договору на
постачання теплової енергії у гарячій
воді слід відмовити, як
необґрунтованого заявленого.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача -
Житлово-будівельний кооператив
"Теремки-2", згідно ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося
19.03.2014, згідно частини 2 статті 85 ГПК
України було проголошено скорочений
текст рішення, а саме його вступну та
резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 13, 20 Закону України "Про
теплопостачання", ст. 24, 28 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", ст. 10, 101 Закону України
"Про столицю України - місто герой Київ",
ст. 526 ЦК України, ст. 193, 275, 276 ГК України,
ст. ст. 42, 43, 28, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82, 84, частиною
другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд
,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову
Житлово-будівельний кооператив
"Теремки-2" до Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" про
зобов'язання провести перерахунок
оплати за теплову енергію за період з
01.06.2009 по 31.12.2010 по Договору на
постачання теплової енергії у гарячій
воді відмовити.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено - 24.03.2014 року

Суддя

Ю.О.Підченко