ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2014 року
Справа № 904/4465/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г.
(доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Подобєда І.М.,

секретар судового засідання:
Погорєлова Ю.А.

за участю представників сторін:

від відповідача: Концева М.В.,
довіреність №40 від 01.11.13, представник;

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений
належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", м. Київ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 26.11.2013 року у справі №904/4465/13

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Приватного акціонерного
товариства "Теплогенерація", м.
Нікополь,

про стягнення 2 994 011,86 грн. боргу за
договором поставки природного газу, -

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою звернулась Дочірня компанія
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м.
Київ до Приватного акціонерного
товариства "Теплогенерація", м.
Нікополь про стягнення 2 994 011,86 грн.
боргу за договором поставки природного
газу, з яких 2 334 312,22 грн. - пені, 63 559,74 грн.
- збитків від інфляції, 596 139,90 грн. 3%
річних, 60 000 грн. - судового збору,
мотивуючим тим, що відповідач
неналежно виконав умови договору
поставки природного газу №242-06/10-2804 від
20.12.2010 року в частині своєчасної оплати
природного газу протягом січня - серпня
2011 року.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 26.11.2013
року (суддя Євстигнеєва (головуючий),
судді Коваленко О.О., Юзіков С.Г.) позов
задоволено частково, стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
"Теплогенерація" м. Нікополь на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" м. Київ пеню в
розмірі 233 431,22 грн., збитки від інфляції
у сумі 63 559,74 грн., 3% річних у сумі 596 139,90
грн., витрати по сплаті судового збору у
сумі 59 880,24грн., в решті позовних вимог -
відмовлено, надано Приватному
акціонерному товариству
"Теплогенерація" відстрочку виконання
рішення суду в частині стягнення пені у
сумі - 233 431,22грн., суми від інфляції - 63
559,74 грн. та трьох відсотків річних у
сумі 596 139,9 грн. строком на один рік.

Вмотивовуючи рішення, суд послався на
те, що відповідач несвоєчасно проводив
розрахунки за поставлений йому
позивачем за договором природний газ
за січень - серпень 2011 року, у зв'язку з
чим вимоги позивача про стягнення
трьох процентів річних та збитків від
інфляції є правомірними та підлягають
задоволенню. Стягнення пені підлягає
частковому задоволенню в сумі 233 431,22
грн., яку суд, з урахуванням наданих
сторонами доказів, приймаючи до уваги
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні, враховуючи розмір
нарахувань та стягнення інфляційних
втрат і 3% річних, вважав за можливе,
керуючись ст. 233 Господарського кодексу
України та правом, наданим суду п. 3 ч.1
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, за клопотанням
відповідача зменшити на 90% від їх
розміру.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, позивач Дочірня
компанія "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" звернулась з апеляційною
скаргою до апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення в частині часткового
задоволення нарахованої пені та
відстрочення виконання рішення
строком на 1 рік, та прийняти в цій
частині нове рішення, яким нараховану
пеню задовольнити в повному обсязі, а у
клопотанні про відстрочення виконання
рішення відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги скаржник посилається на те, що в
оскаржуваному рішенні в частині
зменшення пені місцевий господарський
суд не врахував жодного аргументу,
доводу чи доказу позивача, не
зазначивши мотивів такого
неврахування, чим порушив вимоги ст.ст.
4-2, 43, 84 Господарського процесуального
кодексу України, що призвело до
прийняття неправильного рішення.
Вказує також на те, що суд не мав права
застосовувати до спірних
правовідносин статтю 233 Господарського
кодексу України, не з'ясувавши всіх
обставин, з'ясування яких передбачене
згаданою нормою. Так, на твердження
апелянта, під час розгляду справи не
було враховано інтереси позивача, який
є підприємством, яке має стратегічне
значення для економіки і безпеки
держави, оскільки забезпечує галузі
національної економіки і населення
природним газом, який закуповується за
зовнішньоекономічними контрактами. З
01.10.2011 року ДК «Газ України» більше не
займається господарською діяльністю з
постачання природного газу, тому кошти,
на які раніше позивач існував як
юридична особа, більше не надходять до
ДК «Газ України».

Бюджетом України та фінансовим планом
НАК "Нафтогаз України", який
затверджений Кабінетом Міністрів
України, не передбачені фінансові
можливості для кредитування
споживачів природного газу. При цьому
єдиним джерелом часткової компенсації
понесених позивачем втрат є стягнення
з боржників пені у розмірі
передбаченому умовами договору.
Вважає, що виходячи з інтересів сторін,
які заслуговують на увагу, суд також
повинен був об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, але
внаслідок неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
та визнання встановленими недоведені
обставини, які мають значення для
справи, вдався до невірних оцінок.

Приватне акціонерне товариство
"Теплогенерація" у відзиві на
апеляційну скаргу просить рішення
залишити в законній силі, як таке, що
було винесено з дотриманням всіх норм
матеріального та процесуального права,
оскільки місцевий господарський суд
правильно надав оцінку тій обставині,
що споживачем теплової енергії, яку
виробляє відповідач, є в тому числі
комунальні установи та організації,
які фінансуються з державного бюджету,
а також врахував збитковість
господарської діяльності відповідача
у зв'язку з наявністю значної
заборгованості споживачів за
поставлену енергію, тому дійшов
обґрунтованих висновків про наявність
підстав для зменшення пені, як це
передбачено ст. 233 Господарського
кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
18.12.2013 року прийнято апеляційну скаргу
до розгляду.

Розпорядження голови суду Величко Н.Л.
від 20.01.2014 року визначено склад колегії
суддів у складі: головуючий суддя -
Іванов О.Г. (доповідач), судді Березкіна
О.В., Дармін М.О.

В судові засідання, призначені на
17.02.2014 року та 17.03.2014 року, представник
позивача не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення (т. 3
а.с. 2, 9).

Розпорядження секретаря судової
палати Кузнецової І.Л. від 17.03.2014 року
визначено склад колегії суддів у
складі: головуючий суддя - Іванов О.Г.
(доповідач), судді
Березкіна О.В., Подобєд І.М.

Беручи до уваги строки розгляду
апеляційної скарги, передбачені ст. 102
ГПК України, а також враховуючи, що
наявні у справі докази дозволяють
визначитися відносно законності
оскаржуваного рішення, судова колегія
дійшла висновку про можливість
розгляду справи у відсутність
представника відповідача.

В судовому засіданні 17.03.2014 року
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом оголошено вступну
та резолютивну частину постанови у
даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Як вбачається з матеріалів
справи, 20.12.2010 року між Дочірньою
компанією "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", м. Київ (Постачальник) та
Приватним акціонерним товариством
"Теплогенерація", м. Нікополь (Покупець)
було укладено договір №242-06/10-2804
поставки природного газу. Згідно п.1.1.
договору Постачальник зобов'язується
поставити Покупцеві імпортований
природний газ, а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у
п.1.2 цього договору (т. 1 а.с. 20-32).

На виконання умов вказаного договору,
протягом січня - серпня 2011 року позивач
передавав, а відповідач прийняв
природний газ на загальну суму 54 845 400,69
грн., що підтверджується відповідними
актами приймання передачі, які наявні в
матеріалах судової справи (т. 1 а.с. 33-40).

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки
проводяться шляхом поетапної оплати у
такому порядку:

- перша оплата в розмірі 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу проводиться не пізніше
10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33% від вартості
запланованих місячних обсягів газу до
20 та 30 (31) числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
(за звітний місяць) до 5 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи
причиною виникнення спору є неналежне
виконання відповідачем договірних
зобов'язань у частині своєчасної
оплати природного газу за січень -
серпень 2011 року, у зв'язку з чим позивач
нарахував та просить стягнути з
відповідача 3% річних за період з 06.04.2011
року по 07.03.2012 року у сумі 596 139,9 грн. та
збитки від інфляції за період з квітня
2011 року по березень 2012 року в сумі 63 559,74
грн., які відповідачем у добровільному
порядку не сплачені, що стало причиною
звернення позивача з позовом, який є
предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, на час розгляду
справи судом першої інстанції
відповідач розрахувався з позивачем за
спожитий природний газ в повному
обсязі (т. 1 а.с. 105-209), але з порушенням
строків передбачених п. 4.1 договору, що
підтверджується відповідним
розрахунком заборгованості, який
наявний в матеріалах справи, та не
заперечується відповідачем.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підтвердження понесення
інфляційних втрат та в обґрунтування
здійснених нарахувань трьох процентів
річних у зв'язку із простроченням
відповідачем строку оплати зазначених
обсягів природного газу позивачем
надані до матеріалів справи відповідні
розрахунки.

Дослідивши зазначені розрахунки,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом
правомірно задоволені позовні вимоги
про стягнення з відповідача на користь
позивача 3% річних за період з 06.04.2011
року по 07.03.2012 року у сумі 596 139,9 грн. та
збитки від інфляції за період з квітня
2011 року по березень 2012 року в сумі 63 559,74
грн., нараховані у відповідності із ч. 2
ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу
України виконання господарських
зобов'язань забезпечується заходами
захисту прав та відповідальності
учасників господарських відносин,
передбаченими цим Кодексом та іншими
законами; до відносин щодо
забезпечення виконання зобов'язань
учасників господарських відносин
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України.

Положення статей 216-218 Господарського
кодексу України також встановлюють, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.
Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до п.7.3.1 Договору у разі
порушення покупцем умов п. 4.1 цього
Договору покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою
відповідачем отриманого від позивача
природного газу за січень - серпень 2011
року позивач нарахував та заявив до
стягнення з відповідача пеню за період
прострочення виконання зобов'язання з
06.04.2011 року до 06.03.2012 року. Загальна сума
пені за вказаний період її нарахування
складає 2 334 312,22 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про необґрунтоване
та незаконне зменшення місцевим
господарським судом належної до
стягнення пені на 90% до суми 233 431,22 грн.,
то їх перевірка судом апеляційної
інстанції з урахуванням наявних в
матеріалах справи доказів свідчить про
відсутність підстав для скасування
зазначеного судового рішення виходячи
із наступного.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Як передбачено у п. 3 ч.1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту вищезазначених норм
вбачається, що зменшення розміру
заявленої до стягнення неустойки є
правом суду, тому він, оцінивши надані
сторонами докази та обставини справи у
їх сукупності, на власний розсуд
вирішує питання про наявність або
відсутність у кожному конкретному
випадку підстав, за яких можливе її
зменшення.

Так, відповідно до роз'яснень, наданих у
підпункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18, вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 частина 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

На думку колегії суддів апеляційного
господарського суду, посилання
позивача на недослідженість судом
першої інстанції фінансового стану
Приватного акціонерного товариства
"Теплогенерація" не відповідає
дійсності, бо представником
відповідача до судового засідання
надавались - річна фінансова звітність,
баланс підприємства, акти звірки
взаємних розрахунків з заборгованістю
бюджетних та інших організацій,
постанова про порушення на ринку
цінних паперів, у зв'язку зі
збитковістю підприємства, Постанова
Кабінету міністрів України про
заборону підвищувати тариф на
електроенергію для підприємств
металургії, копії претензій та листів
від контрагентів (т. 2 а.с. 7-14, 39-48, 54-69, 101).

Як випливає з вищезазначених
матеріалів справи значна частина
прибутку підприємства залежить від
реалізації виробленої продукції в
опалювальний період. Проте за період
опалювального сезону заборгованість
організацій м. Нікополя в тому числі й
бюджетних перед ПрАТ "Теплогенерація"
становить 49 748 586,80 грн., тож покриття
збитків за рахунок прибутку
унеможливлюється внаслідок поточної
заборгованості підприємств та
організацій, яких відповідач, як
ліцензіат, не має право відключити від
опалення, бо це є порушенням
ліцензійних умов.

Крім того, ПрАТ "Теплогенерація" є
ліцензіатом НКРЄ, що затверджує тариф
на виробництво теплової та електричної
енергій, та ліцензіатом Національної
Комісії, що здійснює державне
врегулювання у сфері комунальних
послуг, яка затверджує тарифи на
транспортування теплової енергії, що
виробляє та реалізує товариство (т. 2
а.с.9-13).

У відповідності до Закону України «Про
теплопостачання» ціна на теплову
енергію підлягає державному
регулюванню. НКРЕ затверджує тариф на
виробництво теплової енергії,
Національна Комісія, що здійснює
державне врегулювання у сфері
комунальних послуг, затверджує тарифи
на транспортування та постачання
теплової енергії. Таким чином,
основними причинами збиткової
діяльності відповідача є державне
регулювання тарифу на теплову енергію
та державне регулювання розподілу
витрат на виробництво теплової та
електричної енергії у відповідності з
затвердженими Національною агенцією
енергетичних ресурсів питомими
витратами газу.

Саме тому, протягом 2012 року ПрАТ
"Теплогенерація" зазнало битків в
розмірі 2 889 863, 73 грн. Взагалі за
результатами фінансово-господарської
діяльності за роки від початку
створення Товариство згідно
бухгалтерського обліку зазнало
збитків станом на 31.12.2012 року в сумі 27
770,0 тис. грн. Станом на 01 квітня 2013 року
відповідачем зупинено
турбогенератори, що виробляють
електричну енергію, з причин збитків та
неплатоспроможності підприємства та
обов'язкових виплат до Державного
бюджету.

Отже, колегія суддів погоджується, що
господарським судом досліджено
майновий стан відповідача та причини
несвоєчасного виконання останнім
взятих на себе зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції було вирішено,
що головною підставою для зменшення
нарахованої пені є те, що ПрАТ
"Теплогенерація" надає послуги ПАТ
«Нікопольський Південнотрубний
завод», не відповідають дійсності,
оскільки до судового засідання
відповідачем надано Довідку з
переліком підприємств та акти звірки
взаємних розрахунків з ними, в якій
зазначено, що відповідач надає послуги
не тільки ПАТ «НПТЗ», як стверджує
апелянт, а ще 14 підприємствам
колишнього промислового майданчика
ПАТ «НПТЗ», бюджетним організаціям м.
Нікополь та двом житловим мікрорайони
ж/м "Металург" і ж/м "Корбута-Херсонська".

Як випливає з наданих відповідачем
договорів про постачання теплової
енергії, водяної пари, гарячої води та
електричної енергії відповідач
вироблене тепло безперебійно, не
зважаючи на постійну заборгованість
бюджетних організацій, передає до
стаціонарів лікарень, поліклінік, шкіл,
професійно-технічного закладу, до двох
мікрорайонів міста та ПКП
«Нікопольтеплоенерго», яке розподіляє
тепло населенню (т. 2 а.с. 178-250).

Крім того, господарським судом
прийнято до уваги, що відповідачем ще
06.03.2012 року, тобто за 1 рік та 3 місяці до
дати пред'явлення позивачем позову,
погашено основний борг, а також те, що,
виходячи з балансу відповідача на 30
вересня 2013 року сплата останнім
штрафних санкцій у повному обсязі є
об'єктивно неможливою.

На думку колегії суддів апеляційного
господарського суду, надані
відповідачем до матеріалів справи під
час розгляду справи судом першої
інстанції докази, а саме: акти звірки
взаємних розрахунків за
заборгованістю бюджетних та інших
організацій, постанова про порушення
на ринку цінних паперів, у зв'язку зі
збитковістю підприємства, Постанова
Кабінету міністрів України про
заборону підвищувати тариф на
електроенергію для підприємств
металургії, копії претензій та листів
від контрагентів; звіт про фінансові
результати за 2012 року, згідно з яким
збитки відповідача у цьому звітному
періоді складають 2 889 863, 73 грн.; звіт про
фінансові результати на 30.09.2013 року,
згідно з яким загальні збитки
відповідача складають 27 770 000 гривень;
ступінь виконання відповідачем
зобов'язань за договором, причини
несвоєчасного виконання зобов'язання,
значимість підприємства відповідача
для населення та держави, постачання
відповідачем комунальним і бюджетним
установам теплової та електричної
енергії - містять об'єктивні відомості,
які підтверджують висновок місцевого
господарського суду про винятковість
даного випадку, що надає право суду для
зменшення неустойки, а також
відстрочки виконання рішення суду.

Також, колегія суддів приймає до уваги,
що питання щодо надання відстрочки
виконання рішення суду вирішено
господарським судом із дотриманням
балансу інтересів всіх сторін, які
приймають участь у справі, а саме
враховані матеріальні інтереси та
фінансовий стан позивача, у зв'язку з
чим заява боржника про відстрочку
задоволена лише частково терміном на
один рік.

Наведені позивачем в апеляційній
скарзі приклади судової практики
Вищого господарського суду України не
можуть вважатися належними доказами у
даній справі у розумінні положень
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки зазначені судові рішення
прийняті у спорах, стороною у яких не
був відповідач.

Відповідачем зі своєї сторони були
надані місцевому господарському суду
претензії відповідача до Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Нікопольський центр
професійної освіти», КУ «Нікопольська
міська лікарня № 1», в яких встановлено
факт того, що ПрАТ "Теплогенерація" є
підприємством, яке здійснювало та
здійснює постачання теплової енергії
бюджетним установам і організаціям.
При цьому наявність заборгованості
останніх по оплаті за спожиту теплову
енергію, затримки у фінансуванні
різниці в тарифах, тощо було враховано
як підстави для зменшення сум пені (т. 2
а.с. 64-69).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновком
місцевого господарського суду, який
вважав, що даний випадок можна визнати
винятковим, тому мав законні підстави
для зменшення розміру стягнення з
відповідача пені на 90% від належної до
стягнення суми, а відтак обґрунтовано
стягнув з відповідача на користь
позивача частину пені у сумі 233 431,22 грн.
грн., а в решті вимог про стягнення пені
обґрунтовано відмовив, а також надав
відповідачу відстрочку виконання
рішення суду в частині стягнення пені,
збитків від інфляції, 3 % річних строком
на один рік.

Приймаючи до уваги викладене, доводи
позивача про незаконність прийнятого
судового рішення в частині відмови у
стягненні частини пені та відстрочки
виконання рішення суду слід визнати
необґрунтованими, підстави для зміни
або скасування рішення суду,
передбачені статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, на
думку колегії суддів апеляційного
господарського суду відсутні, тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, витрати зі сплати
судового збору за розгляд апеляційної
скарги, згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на заявника у скарзі.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 36, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", м. Київ залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.11.2013
року у справі № 904/4465/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений
- 21.03.2014 року.

Головуючий суддя
О.Г. Іванов

Суддя
О.В. Березкіна

Суддя
І.М. Подобєд