ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р.
Справа № 922/4994/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Голозубовій О.І.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Фурсал В.В. - дов. № 1/2014/юр
від 10.01.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №599Х/1-9)
на рішення господарського суду
Харківської області від 03.02.2014 р. у
справі № 922/4994/13,

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі", м.
Балаклія, Харківської обл.,

про стягнення 1 221 970,91 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 03.02.2014 р. (суддя
Смірнова О.В.) позов задоволено
частково. Стягнуто з КП БРР
"Балаклійські теплові мережі" на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
842110,21 грн. основного боргу, 147848,47 грн. 7%
штрафу, 37549,65 грн. 3% річних, 126000,39 грн.
пені та 23070,15 грн. витрат по сплаті
судового збору. В стягненні 31500,08 грн.
пені та 36962,10 грн. штрафу відмовлено.

Позивач, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", з
рішенням суду першої інстанції не
погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення господарського
суду Харківської області від 03.02.2014 р.
по справі № 922/4994/13 скасувати в частині
зменшення пені та 7% штрафу та в цій
частині прийняти нове рішення, яким
стягнути з відповідача на користь
позивача 31500,08 грн. пені та 36962,10 грн. 7%
штрафу, всього 68462,18 грн., в іншій
частині рішення просить залишити без
змін, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм чинного
законодавства.

Позивач в судове засідання не з'явився
та про причини неявки Харківський
апеляційний господарський суд не
сповістив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення, які містяться в
матеріалах справи.

Відповідач, КП Балаклійської районної
ради "Балаклійські теплові мережі", у
відзиві на апеляційну скаргу просить
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. Вважає, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, а рішення суду
першої інстанції законним та таким, що
прийняте у відповідності з нормами
чинного законодавства.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення сторін про час
та місце розгляду справи, проте позивач
не скористався своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов'язковою судом
апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статтею 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторін, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу без участі представника
позивача за наявними у ній матеріалами
у відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача та у відзиві на неї доводи
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
30.09.2011р. між сторонами було укладено
договір купівлі-продажу природного
газу № 14/1907/11, відповідно до п.1.1 якого
позивач як продавець зобов'язався
передати покупцеві (відповідачу) у IV
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ на умовах цього договору.

Порядок та умови проведення
розрахунків сторони визначили у п. 6.1.
договору, відповідно до якого, оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу, а п. 3.4 договору визначає порядок
та умови передачі газу.

На виконання умов вказаного договору
позивачем був поставлений природний
газ, спожитий у жовтні - грудні 2012 року,
на загальну суму 2640151,05 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу від 18.03.2013 р.,
які підписані обома сторонами та
скріплені печатками.

Відповідач, в свою чергу, свої
зобов'язання за договором щодо оплати
природного газу виконав частково,
сплативши 1798040,84 грн., у зв'язку з чим
відповідача виникла заборгованість у
сумі 842110,21 грн., яка правомірно була
стягнута судом першої інстанції з
відповідача на користь позивача.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошових зобов'язань, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що
розрахунок 3% річних нарахований
позивачем правильно та у відповідності
до вимог діючого законодавства, тому,
суд першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних у сумі 37549,65 грн.

Що стосується вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 7% штрафу у
розмірі 184810,57 грн. та пені у розмірі
157500,47 грн., то судова колегія також
погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення цих вимог
частково, а саме, про стягнення з
відповідача на користь позивача пені у
розмірі 126000,39 грн. та 7% штрафу у розмірі
147848,47 грн., зменшивши їх розмір на 20%.

Так, в силу ст. 230 ГК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

У пункті 7.2 договору сторони
встановили, що у разі невиконання
покупцем умов п. 6.1. договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Судова колегія вважає за необхідним
зазначити, що штрафними санкціями,
згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, позивачем був наданий
обґрунтований розрахунок пені та
штрафу за весь період прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, відповідно до якого сума
пені склала 157500,47 грн. та сума 7% штрафу
склала 184810,57 грн.

При цьому, частина 3 ст. 551 ЦК України
передбачає можливість зменшення за
рішенням суду розміру неустойки, якщо
розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК
України у разі, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені), а тому вона не
може застосовуватися у вирішенні
спорів, пов'язаних з відшкодуванням
сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82
Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

Разом з тим, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що висновок суду
щодо необхідності зменшення розміру
пені, яка підлягає стягненню з
відповідача, повинен ґрунтуватися,
крім вищевикладеного, на загальних
засадах цивільного законодавства,
якими є, зокрема, справедливість,
добросовісність та розумність (п.6 ст.3
ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, КП
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі" є
організацією по теплопостачанню
(централізованому опаленню) для
населення, бюджетних організацій та
інших споживачів. Фінансування
підприємства відповідача здійснюється
за рахунок платежів від надання послуг
населенню та підприємствам, установам
і організаціям, фінансується за
рахунок бюджетних коштів. Діючи тарифи
не підвищуються, а різниця в тарифах
відповідачу не виплачується. Тривалий
час підприємство знаходиться у тяжкому
фінансовому стані, викликаному зокрема
неплатежами споживачами за спожиту
теплову енергію.

Як наслідок прийняття економічно
необґрунтованих тарифів, станом на
01.10.2013 року сума кредиторської
заборгованості становить 26252,9 тис. грн.,
в т. ч. заборгованість за товари, роботи,
послуги - 17875,3 тис. грн., перед бюджетом
8144,5 тис. грн. тощо. Станом на 01.10.2013р.
дебіторська заборгованість перед
відповідачем складає 6816,0 тис. грн., з
неї заборгованість абонентів за надані
послуги з теплопостачання становить
6464,84 тис. грн., з них: населення - 6048,98 тис.
грн., бюджети різних рівнів - 122,33 тис.
грн., інші споживачі - 235,09 тис. грн. тощо.
Відповідачем ведеться претензійно
позовна робота зі споживачами щодо
стягнення дебіторської
заборгованості.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції правомірно зазначив, що
обставини справи свідчать про
знаходження підприємства відповідача
у скрутному фінансовому стані,
відсутність вини відповідача щодо
неналежного виконання свого
зобов'язання за спірним договором,
враховуючи статус відповідача та той
факт, що газ, постачання якого було
здійснене, призначений для
забезпечення потреб населення, яке має
значну заборгованість перед
відповідачем, тому, правильно
задовольнив частково клопотання
відповідача про зменшення 7% штрафу та
пені на 20% та стягнув з відповідача на
користь позивача 36962,10 грн. 7% штрафу та
126000,39 грн. пені.

Тим більш, судова колегія звертає увагу
позивача на те, що суд першої інстанції
задовольнив клопотання відповідача
частково та зменшив розмір пені та 7%
штрафу тільки на 20%, а не як просив
відповідач на 90%. Тобто, судом враховані
права і законні інтереси обох сторін.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги щодо
неправомірності зменшення пені та 7%
штрафу не знайшли підтвердження в
матеріалах справи.

Судова колегія Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що оскаржуване рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте при повному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
у відповідності до норм чинного
матеріального та процесуального права,
викладені в рішенні висновки
відповідають обставинам справи, а тому
рішення господарського суду
Харківської області від 03.02.2014 р. у
справі № 922/4994/13 підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 03.02.2014 р. у
справі № 922/4994/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
04.04.2014р.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.