КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. Справа№ 5028/2/3/2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

при секретарі Громак В.О.

за участю представників сторін не
з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ІЗІ Лайф»

на рішення господарського суду
Чернігівської області від 27.02.2012 р.

у справі № 5028/2/3/2012 (суддя - Михайлюк С.І.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ІЗІ Лайф»

до Публічного акціонерного товариства
«Чернігівське Хімволокно»

третя особа на стороні позивача
публічне акціонерне товариство
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 27.02.2012 р.
визнано недійним абзац 3 п. 1.3. договору
відступлення права вимоги №39/97, що
укладений 26.11.2010 року між публічним
акціонерним товариством «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ІЗІ ЛАЙФ».
Позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з публічного акціонерного
товариства «Чернігівське Хімволокно»
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» 14 385 825,40
грн. боргу, 8 290,84 грн. судового збору. В
решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» 1
411,50грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ІЗІ Лайф»
звернулась до Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Чернігівської області від 27.02.2012 р. у
справі № 5028/2/3/2012 в частині визнання
недійсним абзацу 3 п. 13 Договору
відступлення права вимоги № 39/37 від
26.11.2011 р.; відмови товариству з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами «ІЗІ Лайф» у
стягненні з публічного акціонерного
товариства «Чернігівське Хімволокно»
83 580 593,62 грн. заборгованості; стягнення
з товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ІЗІ Лайф» в дохід
держави 1 411,50 грн. судового збору і
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2012р.
відновлено товариству з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ІЗІ Лайф» строк
подання апеляційної скарги, апеляційну
скаргу прийнято до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.07.2012р.
апеляційне провадження у справі №
5028/2/3/2012 зупинено.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014р.
апеляційне провадження у справі №
5028/2/3/2012 поновлено.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 р.,
враховуючи перебування у відпустці
судді Смірнової Л.Г., змінено склад суду
та визначено судову колегію у складі:
головуючий суддя Чорна Л.В., Гончаров
С.А., Тищенко О.В.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014 р.,
враховуючи перебування у відпустці
судді Гончарова С.А., змінено склад суду
та визначено судову колегію у складі:
головуючий суддя Чорна Л.В., Іоннікова
І.А., Тищенко О.В.

Від ТОВ КУА «Ізі Лайф» на адресу
Київського апеляційного
господарського суду надійшли письмові
пояснення, разом із ухвалою
господарського суду Чернігівської
області від 22.08.2012р. у справі №5028/9/5б/2012
про визнання боржника банкрутом ПАТ
«Чернігівське хімволокно». При цьому,
позивач, посилаючись на те, що його
визнано та включено до реєстру
кредиторів щодо вимог, які є предметом
розгляду у справі №5028/2/3/2012. На цій
підставі позивач просить припинити
позовне провадження в порядку п. 2 ч. 1
ст. 80 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014р.
зобов'язано позивача та відповідача
подати до Київського апеляційного
господарського суду письмові
пояснення з приводу припинення
провадження, враховуючи те, що на
розгляді у суді апеляційної інстанції
знаходиться апеляційна скарга
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Ізі Лайф» на
рішення господарського суду
Чернігівської області від 27.02.2012 р. по
справі № 5028/2/3/2012.

Сторони вимог ухвали суду від 26.02.2014р.
не виконали.

Відповідно до п. 55 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №15
від 18.12.2009 р. «Про судову практику в
справах про банкрутство» у разі
звернення позивача із заявою про
визнання його вимог до боржника у
справі про банкрутство після винесення
ухвали суду про порушення справи про
банкрутство за результатами розгляду
цих вимог позовне провадження підлягає
припиненню на підставі пункту 2 частини
першої статті 80 ГПК.

Враховуючи те, що на розгляді
Київського апеляційного
господарського суду перебуває
апеляційна скарга на рішення
Господарського суду Київської області,
то припинити позовне провадження не є
можливим, а тому клопотання про
припинення провадження задоволенню не
підлягає.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ІЗІ Лайф»,
публічне акціонерне товариство
«Чернігівське Хімволокно» та публічне
акціонерне товариство «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» своїх представників в судове
засідання не направили, про причини
неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що
законодавство України, в тому числі
Господарський процесуальний кодекс
України, не зобов'язує й сторону у
справі, зокрема позивача, з'ясовувати
фактичне місцезнаходження іншої
сторони (сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011
р. Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

За таких обставин, апеляційна скарга
розглядається за відсутності
представників сторін, які повідомлені
належним чином.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

20.08.2007р. між акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство),
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», що підтверджується Статутом /т.1,
а.с. 36/ та відкритим акціонерним
товариством «Чернігівське
хімволокно», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Чернігівське хімволокно», що
підтверджується Статутом /т.1, а.с. 94-97/
був укладений кредитний договір про
відкриття відновлювальної
мультивалютної кредитної лінії №1591-07
/т.1, а.с. 10-15/, згідно з яким зобов'язався
надати позичальнику (відповідач)
кредит шляхом відкриття
відновлювальної мультивалютної
кредитної лінії у сумі, еквівалентній
10000000євро на умовах, встановлених
договором, а позичальник зобов'язався
повернути кредит та сплатити проценти,
встановлені договором (п.2.1.).
Договорами №1/1591-07/1893 від 09.10.2007р.,
№2/1591-07/940 від 12.06.2008р., № 3/1591-07/1540мвід
03.09.2008р., № 4/1591-07/1785 від 23.10.2008р. внесено
зміни до кредитного договору про
відкриття відновлювальної
мультивалютної кредитної лінії №1591-07
/т.1, а.с. 16-19/.

Пунктом 2.2. договору сторони погодили,
що повернення отриманих в межах
кредитної лінії сум кредиту
здійснюється відповідно до графіку
зменшення ліміту кредитної лінії,
встановленого в п. 2.1. цього договору: з
01.12.2009р. ліміт встановлюється в сумі, що
еквівалентна 8000000євро; з 01.12.2010р. ліміт
встановлюється в сумі, що еквівалентна
6000000євро; з 01.12.2011р. ліміт
встановлюється в сумі, що еквівалентна
4000000євро; з 01.12.2012р. ліміт
встановлюється в сумі, що еквівалентна
2000000євро; з 30.08.2013р. ліміт
встановлюється в 0,00євро. Датою
остаточного погашення кредиту
визначено 30.08.2013р.

За період з 21.09.2007р. по 01.07.2008р. банк
надав відповідачу кредит у сумі
7903496,39євро, за період з 06.09.2007р. по
17.04.2008р. - 20278878,89грн., на що вказують
довідки про дебетові та кредитові
обороти по рахунках заборгованості
відповідача по кредитному договору №
1591-07 від 20.08.2007р. за період 20.08.2007р. -
26.11.2010р. /т.1, а.с. 20-35/.

Пунктом 4.3.4. кредитного договору № 1591-07
від 20.08.2007р. передбачене право банку
вимагати від позичальника (незалежно
від настання строку остаточного
повернення всіх одержаних в межах
кредитної лінії сум кредиту) сплати у
повному обсязі заборгованості за
кредитом та/або плати за кредит, та/або
процентів за неправомірне
користування кредитом, та/або суму
неустойки, передбачених договором,
зокрема у разі коли позичальник не
виконав у строк свої зобов'язання по
поверненню кредиту та/або сплаті
процентів за надання кредиту, та/або
плати за кредит, та/або інші
зобов'язання по сплаті грошових коштів,
передбачених договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення про позику, якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) та сплатити відсотки за
користування коштами у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області у справі № 12/174
від 10.12.2009р. встановлено порушення
відповідачем (ПАТ «Чернігівське
хімволокно») взятих на себе зобов'язань
щодо сплати процентів. З відповідача на
користь банку цим рішенням стягнуто,
крім судових витрат, 714208,11євро та
1958048,77грн. процентів за користування
кредитом, 45820,6євро та 126221,62грн. пені за
прострочення сплати процентів. /т.1, а.с.
95-93/.

Згідно довідок про дебетові та
кредитові обороти, рішення суду
вбачається, що станом на 26.11.2010р.
відповідач мав заборгованість перед
банком у розмірі 7903496,39євро та
14385825,4грн. (позичальник частково
повернув кредит на суму 5893053,49грн.).

Відповідно до частини 2 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Згідно із часиною 2 статті 1050
Цивільного кодексу України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідачем також порушені умови
кредитного договору від 20.08.2007р. № 1591-07
щодо графіку погашення кредиту. Так,
відповідно до пунктів 2.2., 2.1. договору з
01.12.2009р. позичальник мав зменшити
заборгованість по кредитній лінії, до
суми, що еквівалентна 8000000євро. Проте
така заборгованість була
еквівалентною 9102307,98євро (7903496,39євро +
1198811,59євро - еквівалент 14385825,4грн. по
курсу НБУ станом на 01.12.2009р. (1200,0072грн. за
100євро).

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За статтею 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути змінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

26.11.2010р. між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Компанія з управління
активами «ІЗІ ЛАЙФ» укладений договір
відступлення права вимоги № 39/97, за
умовами якого первісний кредитор (банк)
передає (продає) новому кредитору
(позивач) право вимоги до боржника
(відповідач) за кредитним договором про
відкриття відновлювальної
мультивалютної кредитної лінії № 1591-07
від 20.08.2007р., що укладений між банком та
позичальником, разом з договорами про
внесення змін до кредитного договору
від 09.10.2007р., 12.06.2008р., 03.09.2008р., 23.10.2008р. /т.1,
а.с. 37-39/.

Про відступлення права вимоги банк
повідомив позичальника листом від
02.12.2010р. № 05-2/15-233. /т.1, а.с. 41, 42/.

Згідно з п.п. 1.4., 1.7., 2.1.1., 4.2. договору
відступлення права вимоги до нового
кредитора переходять всі без винятку
права та обов'язки первісного
кредитора за кредитним договором з
моменту зарахування у повному обсязі
суми відшкодування у розмірі 97966422,02грн.
за відступлення права вимоги за
кредитним договором на рахунок
первісного кредитора № 29097922 в філії
«Відділення ПАТ «Промінвестбанк в м.
Чернігів».

Платіжним дорученням № 173 від 26.11.2010р.
новий кредитор перерахував банку 97 966
422,02грн. Надходження коштів банку
підтверджується банківською випискою
з рахунку № 29097922 в філії «Відділення
ПАТ Промінвестбанк в м. Чернігів» за
26.11.2010р. /т.1, а.с. 71, 72, 76.

За актом від 26.11.2010р. первісний кредитор
передав, а новий кредитор прийняв
оригінали документів, що підтверджують
право вимоги первісного кредитора до
відповідача за кредитним договором від
20.08.2007р. № 1591-07 та договорами
забезпечення, у тому числі кредитний
договір про відкриття відновлювальної
мультивалютної кредитної лінії № 1591-07
від 20.08.2007р., договори про внесення змін
до нього. /т.1, а.с. 70/.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ІЗІ Лайф»
звернулось до відповідача з вимогою №
1/1591/02 від 26.10.2001р. про сплату у 10-денний
термін з дня надіслання вимоги
заборгованості по кредиту у сумі
97966422,02грн. на підставі кредитного
договору та договору про відступлення
права вимоги. /т.1, а.с.106/.

Доказів реагування на претензію
матеріали справи не містять.

Пунктом 1.3. договору відступлення права
вимоги від 26.11.2010р. № 39/97 передбачено, що
за цим договором до нового кредитора
переходить право вимагати (замість
первісного кредитора) від боржника
належного та реального виконання
наступних обов'язків:

- повернення грошових коштів в розмірі
14385825,4грн., отриманих боржником згідно з
кредитним договором, що укладений між
первісним кредитором та боржником;

- повернення грошових коштів в розмірі
83580596,62грн., що є гривневим еквівалентом
станом на дату укладання цього
договору суми 7903496,39євро, отриманої
боржником згідно кредитного договору,
що укладений між первісним кредитором
та боржником.

Також пунктом 1.3. передбачено перехід
права вимагати сплати неустойки у
формі та розмірах, що визначена у
кредитному договорі, інших обов'язків,
встановлених кредитним договором.

Як встановлено судом першої інстанції
під час розгляду справи судом
відповідач позовні вимоги на суму 14 385
825,4грн. визнав.

За статтею 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

На момент переходу прав банк не мав
права вимагати у відповідача
повернення грошових коштів в розмірі
83 580 596,62грн., що є гривневим
еквівалентом станом на дату укладання
цього договору суми 7 903 496,39євро з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу
України зобов'язання має бути виражене
у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті. Згідно з ч. 1 ст. 345
Господарського кодексу України
кредитні операції полягають у
розміщенні банками від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик
залучених коштів юридичних осіб
(позичальників) та громадян.
Кредитними визнаються банківські
операції, визначені як такі законом
про банки і банківську діяльність.
Згідно з ст.ст. 49, 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
розміщення залучених коштів є
кредитною операцією банку. Статтею 2
цього Закону термін «кошти» визначено
як гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент.
Відповідно до ч. 2 ст. 192 Цивільного
кодексу України іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадку
і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1.8. кредитного договору про
відкриття відновлювальної
мультивалютної кредитної лінії № 1591-07
від 20.08.2007р. мультивалютну кредитну
лінію визначено, як кредитну лінію, за
якою позичальник має можливість
отримувати кредит у декількох видах
валют. Згідно з п.п. 1.9., 2.1. кредитного
договору ліміт кредитної лінії - це
максимальний рівень заборгованості
позичальника за кредитом у всіх видах
валют, який виник внаслідок видачі
кредиту та не повинен перевищуватися
позичальником; банк зобов'язується
надати позичальнику кредит шляхом
відкриття відновлювальної
мультивалютної кредитної лінії у сумі,
що еквівалентна 10000000євро. Згідно з п. 3.1.
кредитного договору загальна сума
заборгованості за кредитом у всіх
видах валют у перерахунку в євро за
курсом НБУ на поточний день не може
перевищувати встановлений ліміт
кредитування; на кредит, отриманий в
євро, розповсюджуються умови та
правила валютного регулювання та
валютного контролю. Тобто за цим
договором позичальник має право на
отримання кредиту у декількох видах
валют, у т.ч. у євро, сума виданого
кредиту у різних видах валют, у т.ч. у
євро не може перевищувати еквівалент у
10000000євро. Згідно з п. 2.2. кредитного
договору обов'язком позичальника є
повернення отриманих в межах
кредитної лінії сум кредиту.
Зобов'язання по видачі кредитних
коштів у євро не може ототожнюватися із
зобов'язанням, у якому визначено
гривневий еквівалент євро. Фактично
видача кредиту здійснена в гривні та
євро. Також слід зазначити, що
кредитний договір не містить твердої
суми кредитних коштів в гривні, від
якої можна було б визначити її
еквівалент в євро.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується

Недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами)
вказаних вимог є підставою для
недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК
України).

У відповідності до статті 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право визнати недійсним
повністю чи у певній частині пов'язаний
з предметом спору договір, який
суперечить законодавству.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін, колегія
суддів приходить до висновку, що
господарським судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
повно з'ясовано та доведено обставини,
що мають значення для справи, зроблені
висновки відповідають дійсним
обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі,
колегією суддів до уваги не
приймаються з огляду на те, що вони є
необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові
обставин, колегія суддів дійшла
висновку, що відсутні підстави для
зміни чи скасування рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 27.02.2013 р. у справі №5028/2/3/2012.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 27.02.2012 р. у
справі № 5028/2/3/2012 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи № 5028/2/3/2012 повернути
до Господарського суду Чернігівської
області.

3. Копію постанови надіслати сторонам у
справі.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Л.В. Чорна

Судді
І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко