м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12847/13 26.03.14

За позовомПублічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал»до Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «ЯНТАР»простягнення 137 901,61 грн.

Колегія суддів у
складі:

Головуючий суддя Гавриловська
І.О.

Суддя Спичак О.М.

Суддя Полякова К.В.

У судових засіданнях брали участь
представники учасників судового
процесу:

від позивача: Березова І.Г. -
дов. № 139 від 01.07.2013 р.

Медведчук К.А. - дов. № 40
від 17.03.2014 р.

Шевченко О.М. - дов. № 39
від 17.03.2014 р.

від відповідача: Піскун В.О. -
голова правління

Кіщук Т.В. - дов. № 13/166
від 06.08.2013 р.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «ЯНТАР» про
стягнення за надані з 01.03.2008 р. по 28.02.2013
р. (по коду 1-676) послуги з водопостачання
та водовідведення в розмірі 78 150,86 грн.,
з 01.10.2005 р. по 28.02.2013 р. ( по коду 1-50676)
послуги з водопостачання та
водовідведення в розмірі 31 527,96 грн.,
разом - 109 678,82 грн.; інфляційних втрат в
розмірі 2 503,94 грн.: трьох процентів
річних в розмірі 3 564,53 грн., пені в
розмірі 218,55 грн. та штрафних санкцій в
розмірі 21 935,76 грн., відповідно до
договору на послуги водопостачання та
водовідведення № 05838/4-02 від 20.10.1998 р.

Ухвалою суду від 09.07.2013 р. за даним
позовом порушено провадження у справі
№ 910/12847/13 та призначено її розгляд на
07.08.2013 р., зобов'язано сторін надати
певні документи.

Через службу діловодства
господарського суду 06.08.2013 р. від
відповідача надійшов письмовий відзив
на позовну заяву та заява про
застосування строків позовної
давності, які залучено до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 06.08.2013 р.
представник відповідача підтримав
заяву про застосування строків
позовної давності та заявив усне
клопотання про проведення сторонами
звірки розрахунків.

Представник позивача в судовому
засіданні 06.08.2013 р. заперечень не навів,
просив відкласти розгляд справи для
надання йому можливості представити
суду акт звірки розрахунків, оскільки
дана звірка сторонами вже проведена,
також надав суду документи на
виконання вимог ухвали суду, які
залучені до матеріалів справи.

Суд повідомив, що заяву про
застосування строків позовної
давності буде розглянуто в ході
судового розгляду.

Розглянувши клопотання представників
сторін, суд задовольнив їх та оголосив
перерву в судовому засіданні 06.08.2013 р.
до 02.09.2013 р. о 10:50 год. для дослідження
доказів у справі та для витребування у
позивача оригіналу акту звірки
розрахунків та його копії для
залучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.09.2013 р.
представник відповідача заявив усне
клопотання про оголошення перерви в
судовому засіданні на 20 хвилин, у
зв'язку з тим, що представник
відповідача Кіщук Т.В. запізнюється.

Представник позивача поставив
вирішення даного клопотання на розсуду
суду.

Розглянувши дане клопотання, суд його
відхилив, у зв'язку з його
безпідставністю.

Представник позивача в судовому
засіданні 02.09.2013 р. підтримав позовні
вимоги, просив їх задовольнити.

Представники сторін у даному судовому
засіданні заявили письмове клопотання
про продовження строку розгляду спору
з метою надання їм можливості надати
суду додаткові докази в справі, яке
судом з метою повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи
задоволено.

Суд, дослідивши матеріали справи та
заслухавши представника позивача,
оголосив перерву в судовому засіданні
02.09.2013 р. до 18.09.2013 р. о 09:45 год. для
дослідження доказів у справі, для
витребування у позивача оригіналу акту
звірки розрахунків та його копії для
залучення до матеріалів справи;
письмових обґрунтованих пояснень
стосовно актів про зняття показників.

Через службу діловодства
господарського суду 02.09.2013 р. від
відповідача надійшло клопотання на
виконання вимог ухвали суду від 09.07.2013
р.; 16.09.2013 р. від позивача надійшли
пояснення, які залучені до матеріалів
справи.

У зв`язку із перебуванням судді
Гавриловської І.О. на лікарняному
судове засідання призначене на 18.09.2013 р.
не відбулося.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 18.09.2013 р., у зв'язку з
перебуванням судді Гавриловської І.О.
на лікарняному, з метою дотримання
процесуальних строків, справу № 910/12847/13
передано на розгляд судді Нечаю О.В.,
який ухвалою від 18.09.2013 р. у дану справу
прийняв до свого провадження та
призначив її до розгляду в судовому
засіданні за участю представників
учасників судового процесу на 21.10.2013
р.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 21.10.2013 р., у зв'язку з виходом
судді Гавриловської І.О. з лікарняного,
з метою дотримання процесуальних
строків, справу № 910/12847/13 передано на
розгляд судді Гавриловській І.О., яка
ухвалою від 21.10.2013 р. дану справу
прийняла до свого провадження.

У судовому засіданні 21.10.2013 р.
представник позивача повідомив, що
21.10.2013 р. ним подано через службу
діловодства господарського суду
письмові пояснення.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив, що дані документи на момент
проведення судового засідання
відсутні в матеріалах справи.

Суд оголосив перерву в судовому
засіданні 21.10.2013 р. до 06.11.2013 р. о 09:20 год.
для дослідження доказів у справі та для
витребування у позивача оригіналу акту
звірки розрахунків та його копії для
залучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 06.11.2013 р.
представник позивача надав суду
оригінал акту звірки розрахунків для
огляду та надав суду усні пояснення.

Представник відповідача в судовому
засіданні 06.11.2013 р. зауважив, що
представником позивача не виконано в
повному обсязі вимог ухвали суду,
зокрема не надано оригіналів актів про
зняття показників водолічильників.

Дослідивши матеріали справи, суд
оголосив перерву в судовому засіданні
06.11.2013 р. до 20.11.2013 р. о 10:20 год. для
витребування у позивача оригіналів
актів про зняття показників
водолічильників та детального,
розгорнутого розрахунку позовних
вимог з розмежуванням кількості та
вартості поставленої холодної води,
стоків холодної води, холодної води на
підігрів та стоки гарячої води.

У судовому засіданні 20.11.2013 р.
представник позивача надав суду
оригінали актів про зняття показників
водолічильників для огляду в судовому
засіданні та надав суду розрахунок
позовних вимог, який залучений до
матеріалів справи.

Представник відповідача зауважив, що
представником позивача надано
розрахунок позовних вимог, в якому
велика різниця між обсягами
поставленої холодної води та стоками.

Дослідивши матеріали справи, суд
оголосив перерву в судовому засіданні
06.11.2013 р. до 27.11.2013 р. о 09:20 год. для
витребування у позивача письмових
пояснень, стосовно різниці обсягів
холодної води, яка надійшла та стоками;
письмові пояснення стосовно
розрахунку, в якому зазначено
абонентом ЖКП НАН України, та письмові
пояснення стосовно порядку нарахувань
відповідачу за воду, яка споживається
через бойлери, які знаходяться на
балансі ЖКП НАН України; розгорнутий
розрахунок позовних вимог.

Через службу діловодства
господарського суду 25.11.2013 р. від
позивача надійшли письмові пояснення,
які залучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.11.2013 р.
представник позивача надав суду усні
пояснення, документів на виконання
вимог суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд
оголосив перерву в судовому засіданні
27.11.2013 р. до 02.12.2013 р. о 12:45 год. для
повторного витребування у позивача
оригіналів актів про зняття показників
водолічильників та детального,
розгорнутого розрахунку позовних
вимог з розмежуванням кількості та
вартості поставленої холодної води,
стоків холодної води, холодної води на
підігрів та стоків гарячої води.

Представник позивача в судовому
засіданні 02.12.2013 р. повідомив, що подав
через службу діловодства
господарського суду додаткові
пояснення, які залучені до матеріалів
справи.

Суд оголосив перерву в судовому
засіданні 02.12.2013 р. до 23.12.2013 р. о 09:20 год.
для чергового витребування у позивача
оригіналів актів про зняття показників
водолічильників та детального,
розгорнутого розрахунку позовних
вимог з розмежуванням кількості та
вартості поставленої холодної води,
стоків холодної води, холодної води на
підігрів та стоків гарячої води.

У судовому засіданні 23.12.2013 р.,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд встановив, що дана
категорія справи є складною, оскільки з
аналогічних спорів є протилежна судова
практика, що дає підставу стверджувати
про необхідність призначення її до
розгляду у колегіальному складі. Крім
того, дослідженню, оцінці та винесенню
правомірного рішення підлягає значна
кількість доказів.

Відповідно до ст. 46 Господарського
процесуального кодексу України справи
у місцевих господарських судах
розглядаються суддею одноособово.
Будь-яку справу, що відноситься до
підсудності цього суд, залежно від
категорії і складності справи, може
бути розглянуто колегіально у складі
трьох суддів.

Колегіальний розгляд справи є однією з
гарантій повного, всебічного й
об'єктивного розгляду справ,
постановлення законного,
обґрунтованого і справедливого
рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що справа № 910/12847/13
відноситься до категорії складних, у
зв'язку з чим ухвалою від 23.12.2013 р.
призначив колегіальний розгляд даної
справи.

Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 23.12.2013 р., приймаючи до уваги
вказану ухвалу, керуючись рішенням
зборів суддів Господарського суду
міста Києва від 03.02.2011 р. (протокол № 1
від 03.02.2011 р.) та ст. 4-6 ГПК України,
призначено колегіальний розгляд
справи № 910/12847/13 у складі колегії
суддів: Гавриловська І.О. (головуючий),
судді Спичак О.М. та Полякова К.В.

Ухвалою суду від 23.12.2013 р. вищевказаною
колегією суддів прийнято дану справу
до провадження та призначено її до
розгляду в судовому засіданні за
участю представників учасників
судового процесу на 12.02.2014 р.

У судовому засіданні 12.02.2014 р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги, просив її задовольнити,
наддав суду оригінали документів для
огляду.

Представник відповідача в судовому
засіданні 12.02.2014 р. проти позову
заперечив.

Суд оголосив перерву в судовому
засіданні 12.02.2014 р. до 24.02.2014 р. для
дослідження доказів у справі.

У зв`язку з перебуванням головуючого
судді Гавриловської І.О. у відрядженні
судове засідання призначене на 24.02.2014 р.
не відбулося.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
24.02.2014 р., у зв'язку з перебуванням
головуючого судді Гавриловської І.О. у
відрядженні, призначено новий склад
колегії суддів у справі № 910/12847/13 у
складі: Чеберяк П.П. (головуючий суддя),
судді Спичак О.М. та Полякова К.В.

Ухвалою суду від 24.02.2014 р. вищевказаною
колегією суддів дану справу прийнято
до провадження та призначено її
розгляду в судовому засіданні за
участю представників учасників
судового процесу на 19.03.2014 р.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 19.03.2014 р., у зв'язку з поверненням
судді Гавриловскої І.О. з відрядження,
призначено новий склад колегії судів у
справі № 910/12847/13 у складі: Гавриловська
І.О. (головуючий суддя), судді Спичак О.М.
та Полякова К.В.

Ухвалою суду від 19.03.2014 р. вищевказаною
колегією суддів справу № 910/12847/13 дану
справу прийнято до провадження.

Представник позивача в судовому
засіданні 19.03.2014 р. підтримав позовні
вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 19.03.2014 р. проти позову
заперечив в повному обсязі.

Суд оголосив перерву в судовому
засіданні 19.03.2014 р. до 26.03.2014 р. о 12:50 год.
для витребування у позивача
розгорнутого рахунку позовних вимог
окремо за кодами абонента з
виокремленням вартості питної води, що
була використана для підігріву та
стоків гарячої води, з відображенням
нарахованих штрафних санкцій окремо по
боргу за питну воду, що використана для
підігріву та стоки гарячої води.

21.03.2014 р. через службу діловодства
господарського суду від позивача
надійшов розгорнутий розрахунок
позовних вимог, який залучений до
матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 26.03.2014 р. підтримав позовні
вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 26.03.2014 р. проти позову
заперечив в повному обсязі; просив
застосувати строки позовної давності
при вирішенні спору в даній справі.

У судовому засіданні 26.03.2014 р. суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Відкритим акціонерним товариством
«Акціонерна компанія «Київводоканал»,
яке було перейменоване на Публічне
акціонерне товариство «Акціонерна
компанія «Київводоканал»,
(постачальник) та Об'єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку «ЯНТАР» (абонент) був укладений
договір на послуги водопостачання та
водовідведення № 5838/4-02 від 20.10.1998 р.,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується надавати абоненту
послуги з постачання питної води та
водовідведення, а абонент
зобов'язується розраховуватися за
вказані послуги згідно умов договору
та Правил користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення вмістах та селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994
р. № 65 (Правила).

Відповідно до п. 2.1. вказаного договору
позивач забезпечує постачання питної
води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82
«Вода питна»; приймає каналізаційні
стоки, які не перевищують
гранично-допустимих концентрацій
шкідливих речовин.

Згідно з п. 2.2. договору № 5838/4-02 від
20.10.1998 р., абонент зобов'язується:
сплачувати вартість наданих послуг за
тарифами, встановленими в порядку,
передбаченому чинним законодавством; у
разі зміни тарифів сплата послуг
абонентом здійснюється за новими
тарифами з часу їх введення в дію без
внесення змін до цього договору.

Згідно з п. 3.1. договору № 5838/4-02 від
20.10.1998 р., кількість води, що подається
постачальником та використовується
абонентом визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показників водо
лічильників здійснюється, як правило,
щомісячно представником постачальника
спільно з представником абонента.

Відповідно до п. 3.2. вищевказаного
договору, якщо водолічильники
тимчасово знято представником
постачальника або їх зіпсовано з вини
абонента, кількість використаної води
визначається за середньодобовою
витратою за останні два розрахункові
місяці за показниками водо
лічильників. У разі роботи
водолічильників менше 2-х місяців
кількість води визначається за
середньодобовою витратою роботи водо
лічильника, але не менше 10-ти днів.
Такий порядок зберігається до
установки нового водолічильника і
перерахунок за попередній час не
проводиться.

Пунктом 3.3. договору № 5838/4-02 від 20.10.1998
р., якщо водолічильники відсутні,
постачальник визначає інший спосіб
використаної води, передбачений
Правилами.

Відповідно до п. 3.4. зазначеного
договору, кількість стічних вод, які
надходять у каналізацію, визначається
за кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання, згідно із
показниками водо лічильника та інших
способів визначення об'ємів стоків, що
потрапляють у міську каналізацію у
відповідності до п. 21.2 Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення у
містах і селищах України.

Згідно з п. 3.6. договору № 5838/4-02 від
20.10.1998 р., абонент розраховується за
надані послуги у порядку,
встановленому органами виконавчої
влади у п'ятиденний термін з дня
представлення постачальником
платіжних документів.

У відповідності до п. 3.7.
вищезазначеного договору, у разі
незгоди щодо кількості або вартості
отриманих послуг абонент зобов'язаний
у 5-денний термін з дня представлення
постачальником платіжних документів
до банківської установи, направити
повноважного представника з
обгрунтовуючими документами для
проведення звірки даних та підписання
відповідного акту звірки в цей же
термін. При невиконанні цієї умови дані
постачальника вважаються прийнятими
абонентом.

У відповідності до ст. 22 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання», споживачі питної води
зобов'язані своєчасно вносити плату за
використану питну воду відповідно до
встановлених тарифів на послуги
централізованого водопостачання і
водовідведення.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача за надані з 01.03.2008 р. по
28.02.2013 р. (по коду 1-676) послуги з
водопостачання та водовідведення - 78
150,86 грн., з 01.10.2005 р. по 28.02.2013 р. ( по коду
1-50676) послуги з водопостачання та
водовідведення - 31 527,96 грн.; інфляційних
втрат - 2 503,94 грн.: трьох відсотків
річних - 3 564,53 грн., пені - 218,55 грн. та
штрафних санкцій - 21 935,76 грн.,
відповідно до договору на послуги
водопостачання та водовідведення №
05838/4-02 від 20.10.1998 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивач визначив вищезазначену
заборгованість, виходячи з наступних
розрахунків:

- вартість наданих послуг щодо
водопостачання 209 408,79 грн.;

- сплачено 101 365,03 грн.;

- перерахунки - 1 635,06 грн.

В суму заборгованості позивачем
включена також заборгованість за воду,
яка іде на підігрів в теплові пункти, що
перебувають на балансі ПАТ
«Київенерго».

Пунктом 3.1. договору № 05838/4-02 від 20.10.1998
р. сторони передбачили, кількість води,
що подається постачальником та
використовується абонентом
визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показників водо
лічильників здійснюється, як правило,
щомісячно представником постачальника
спільно з представником абонента.

Відповідно до п. 3.2. вищевказаного
договору, якщо водолічильники
тимчасово знято представником
постачальника або їх зіпсовано з вини
абонента, кількість використаної води
визначається за середньодобовою
витратою за останні два розрахункові
місяці за показниками водо
лічильників. У разі роботи
водолічильників менше 2-х місяців
кількість води визначається за
середньодобовою витратою роботи водо
лічильника, але не менше 10-ти днів.
Такий порядок зберігається до
установки нового водолічильника і
перерахунок за попередній час не
проводиться.

Пунктом 3.3. договору № 05838/4-02 від 20.10.1998
р. встановлено, якщо водо лічильники
відсутні, постачальник визначає інший
спосіб використаної води, передбачений
Правилами.

Відповідно до п. 3.4. зазначеного
договору, кількість стічних вод, які
надходять у каналізацію, визначається
за кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання, згідно із
показниками водо лічильника та інших
способів визначення об'ємів стоків, що
потрапляють у міську каналізацію у
відповідності до п. 21.2 Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення у
містах і селищах України.

У відповідності до п. 12.17. «Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України»,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу від 01.07.1994 р. № 65,
розрахунки за воду, яка відпускається
для централізованого гарячого
водопостачання, та за відповідний
обсяг стічних вод здійснюються з
підприємствами, які споживають воду.
Порядок взаємовідносин встановлюється
Водоканалом.

Згідно з вимогами п. п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27 червня
2008 р. (далі - Правила), договірні
відносини щодо користування системами
централізованого комунального
водопостачання здійснюються виключно
на договірних засадах відповідно до
Законів України «Про питну воду і питне
водопостачання» та «Про
житлово-комунальні послуги». Істотні
умови договору між виробником та
споживачем послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення
визначаються відповідно до Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги». Суб'єкти господарювання, у
яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

З урахуванням вищевказаного, вартість
спожитої води, що іде на підігрів, має
оплачувати балансоутримувач теплових
пунктів.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів, фіксується засобами обліку,
які встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Тобто, змістом наведеного пункту
Правил № 190, визначено, що розрахунок за
спожиту гарячу воду повинен
проводитися з балансоутримувачем
бойлеру.

З матеріалів справи вбачається, що ОСББ
«ЯНТАР» не передавалися в повне
господарське відання, оперативне
управління, користування, концесію
бойлери, теплові пункти, котельні.

За таких обставин, вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
вартості холодної води, яка була
поставлена позивачем на теплові пункти
для підігріву, задоволенню не
підлягають, оскільки умови договору
укладеного між сторонами передбачають
постачання позивачем відповідачу
питної води, і не містять зобов'язань
відповідача оплачувати вартість води,
яка буде постачатись йому з теплових
пунктів, які не знаходяться на його
обліку, у вигляді гарячої води, а
матеріали справи не містять належних
доказів наявності на балансі
відповідача теплових пунктів або
котелень, з яких здійснюється
постачання гарячої води.

Відповідно до ст. ст. 1, 14 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.
Ціни/тарифи на комунальні послуги та
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій формуються
і затверджуються органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування, відповідно до їхніх
повноважень, визначених законом.

Отже, наведене свідчить, що не існує
такого виду комунальних послуг, як
«питна вода, що використовується для
виготовлення гарячої води».

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», порядок
надання житлово-комунальних послуг має
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Суд також враховує, що договір на
послуги з водопостачання та
водовідведення № 05838/4-02 від 20.10.1998 р. не
регулює відносини сторін з приводу
постачання відповідачеві холодної
води для виготовлення гарячої води та
сплати її вартості, відповідно
договори, які б регулювали відносини
між сторонами щодо поставки холодної
питної води, яка використовується для
приготування гарячої, суду надані не
були.

Таким чином, позивачем не доведено, що
ним були встановлені з відповідачем
відповідні відносини щодо постачання
води, яка використовується для
виготовлення гарячої води.

Згідно зі статтею 1 закону України «Про
теплопостачання», теплова енергія - це
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

Згідно з ст. 275 Господарського кодексу
України, за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду споживачеві,
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання. Відпуск енергії без
оформлення договору енергопостачання
не допускається. Предметом договору
енергопостачання є окремі види енергії
з найменуванням, передбаченим у
державних стандартах або технічних
умовах.

Відповідно до п. п. 2, 6 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 № 630, централізоване
постачання гарячої води - послуга,
спрямована на задоволення потреб
споживача у гарячій воді, яка надається
виконавцем з використанням
внутрішньобудинкових систем гарячого
водопостачання. Послуги повинні
відповідати з централізованого
постачання гарячої води - вимогам щодо
якості і тиску води, температури
гарячої води, а також розрахунковим
нормам витрати води у точці розбору.

З наведених норм вбачається, що чинне
законодавство України не розділяє
послугу з постачання споживачам
гарячої води (гарячого водопостачання)
на окремі частини з постачання окремо
теплової енергії та окремо холодної
води, а встановлює, що енерговиробник
та/або енергопостачальник виробляє та
постачає гарячу воду (яку законодавець
також називає енергією). Постачання
холодної води для приготування гарячої
є окремою послугою, що повинна, в якості
сировини, надаватись підприємству, яке
має можливість та безпосередньо
виробляє гарячу воду.

Тобто, саме гаряча вода є товаром,
продуктом енерговиробника та/або
енергопостачальника, яку отримує
споживач, при цьому саме
енерговиробник та/або
енергопостачальник споживає холодну
воду для вироблення гарячої води.

Отже, приймаючи до уваги наведене,
позивачем безпідставно включено до
розрахунку основного боргу суму
заборгованості за надані послуги з
постачання холодної води для її
підігріву стосовно теплових пунктів
(бойлерів), які не перебувають на
балансі відповідача, у зв'язку з чим суд
визнає недоведеним факт наявності у
відповідача боргу, що обліковується за
кодом 1-50676 (постачання питної води, що
використовується для підігріву) та про
відсутність правових підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача вартості холодної води, яка
іде на підігрів.

Суд враховує, що код 1-50676 включає в себе
як послугу з постачання питної води, що
йде на підігрів, так і послугу з
приймання стічних вод (вода + стоки).

При цьому, умовами укладеного
сторонами договору передбачено не лише
надання послуг з постачання питної
води, але і приймання стічних вод у
міську каналізаційну мережу.

Пунктом 1.4 Правил користування № 190,
приймання стічних вод від підприємств,
установ, організацій до системи
централізованого водовідведення
здійснюється відповідно до Правил
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Держбуду від
19.02.2002 № 37, зареєстрованих у Мінюсті
26.04.2002 за N 403/6691 (далі - Правила приймання
№ 37), а також місцевих правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації населеного пункту.

Згідно з п. 1.2 Правил приймання № 37,
останні поширюються на комунальні
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства міст і селищ України та
інші підприємства, що мають на балансі
системи місцевого водопроводу та
каналізації (далі - Водоканали), та на
всі підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності й відомчої належності, які
скидають свої стічні води в системи
каналізації населених пунктів (далі -
Підприємства).

Як унормовано п. 1.4 Правил приймання №
37, абонент Водоканалу - це юридична
особа, яка уклала договір з Водоканалом
на надання послуг водопостачання та
(або) каналізації.

Стічні води підприємств - усі види
стічних вод, що утворилися внаслідок
їхньої діяльності після використання
води в усіх системах водопостачання
(господарсько-питного, технічного,
гарячого водопостачання тощо), а також
поверхневі та дощові води з території
Підприємства (з урахуванням
субабонентів);

Відповідно до п. 2.4 вказаних Правил
приймання, підприємства зобов'язані
виконувати в повному обсязі вимоги цих
Правил, місцевих Правил приймання та
договору на послуги водовідведення,
своєчасно оплачувати рахунки
Водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання
стічних вод (у тому числі, гарячого
водопостачання) регулюється умовами
укладеного сторонами договору, а
вартість таких послуг підлягає оплаті
абонентом (яким є відповідач) на
користь Водоканалу (позивача).

З наданого позивачем розгорнутого
розрахунку по коду 1-50676 вбачається, що
сума заборгованості відповідача за
послуги з водопостачання на підігрів,
становить 25 123,96 грн.

За таких обставин суд визнає
недоведеним факт наявності у
відповідача боргу в розмірі 25 123,96 грн.,
що обліковується за кодом 1-50676 (послуги
з гарячого водопостачання), у зв'язку з
чим позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Господарський суд бере до уваги заяву
відповідача про застосування позовної
давності до даних спірних відносин.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261
Цивільного кодексу України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила,
зокрема, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Твердження позивача про переривання
строку позовної давності у зв'язку з
частковою оплатою заборгованості
відповідачем не приймаються судом до
уваги, оскільки відповідач сплачував
частково тільки ту суму, яку визнавав, і
протягом судового процесу наполягав на
тому, що саме на таку суму ним отримано
послуги з водопостачання та
водовідведення. Проте, жодного
належного доказу (листування тощо) у
підтвердження визнання відповідачем
суми боргу позивач суду не надав.

Господарським судом міста Києва
встановлено, що строк позовної
давності в три роки за вимогами про
стягнення з відповідача за надані з
01.03.2008 р. по 28.02.2013 р. (по коду 1-676) послуги
з водопостачання та водовідведення - 78
150,86 грн., з 01.10.2005 р. по 28.02.2013 р. ( по коду
1-50676) послуги з водопостачання та
водовідведення - 31 527,96 грн., у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором на послуги
водопостачання та водовідведення №
05838/4-02 від 20.10.1998 р., встановлюється з
липня 2010 р. до червня 2013 р., оскільки
позов подано позивачем до
Господарського суду м. Києва 05.07.2013 р.
При цьому, обґрунтованих підстав
пропуску строку позовної давності
позивач не навів.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

За таких обставин, з урахуванням строку
позовної давності, суд визнає
доведеним факт наявності у відповідача
боргу в розмірі 6 403,97 грн., що
обліковується за кодом 1-50676 (послуги із
приймання стічних вод гарячого
водопостачання ), у зв'язку з чим
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Що стосується заборгованості
відповідача, яка обліковується за
кодом 1-676 на суму 78 150,86 грн., щодо
надання послуг з холодного
водопостачання та стоків, то суд
вважає, що позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню частково,
оскільки судом застосовано строк
позовної давності.

Таким чином, доведеними та
обґрунтованими позивачем є позовні
вимоги за абонентським кодом 1-676 в
розмірі 35 593,11 грн. за період з липня 2010
р. до лютого 2013 р.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 3.6. договору № 05838/4-02 від
20.10.1998 р., абонент розраховується за
надані послуги у порядку,
встановленому органами виконавчої
влади у п'ятиденний термін з дня
представлення постачальником
платіжних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, п. п. 12.3, 12.7,
12.9 Правил, враховуючи приписи п. 3.6.
договору № 05838/4-02 від 20.10.1998 р., дати
звернень позивача з платіжними
документами до банківської установи та
те, що останнім місяцем надання спірних
послуг є лютий 2013 р., строк виконання
грошового зобов'язання відповідача по
оплаті наданих позивачем у спірний
період за договором послуг на момент
звернення з позовом до суду настав.

Матеріалами справи належним чином
підтверджується надання позивачем у
спірний період послуг з водопостачання
та водовідведення за обліковими кодами
1-676 та 1-50676 та існування заборгованості
відповідача за надані позивачем у
період з липня 2010 р. до лютого 2013 р.
згідно договору № 05838/4-02 від 20.10.1998 р.
послуги в загальному розмірі 41 997,08 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідачем вказана заборгованість
не спростована, доказів її погашення не
надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України
встановлює, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених правових норм, а
також враховуючи, що відповідач
належних доказів на заперечення
відомостей повідомлених позивачем не
надав, господарський суд здійснивши
перерахунок суми позову приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу підлягають
задоволенню частково в сумі 41 997,08 грн.

Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
просить суд також стягнути з
відповідача 3 564,53 грн. трьох відсотків
річних та 2 503,94 грн. інфляційних втрат у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором № 05838/4-02 від 20.10.1998 р. за
період з жовтня 2005 р. до лютого 2013 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625
Цивільного кодексу України встановлює
виняток із загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним
показником знецінення грошових коштів
і розраховується він не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць. За
таких обставин застосовувати індекс
інфляції у випадку, коли борг виник у
певному місяці і в тому же місяці був
погашений, - підстави відсутні. Крім
того, при розрахунку інфляційних
нарахувань мають бути враховані
рекомендації, викладені в листі
Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №
62-97р «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», згідно з якими
при застосування індексу інфляції слід
умовно вважати, що сума, внесена за
період з 1 до 15 числа відповідного
місяця, наприклад, травня, індексується
за період з врахуванням травня, а якщо з
16 до 31 числа, то розрахунок починається
за наступного місяця - червня.

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
«Урядовий кур'єр» та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення незалежно від того, чи був
в якійсь період індекс інфляції менше
одиниці (тобто мала місце не інфляція, а
дефляція), а отже, сума боргу в цьому
періоді зменшується.

Дослідивши надані позивачем
розрахунки інфляційних втрат та трьох
відсотків річних, судом встановлено, що
позивач здійснив розрахунок з
урахуванням води, яка йде на підігрів
за абонентським кодом 1-50676, у зв'язку з
чим суд здійснив власний розрахунок
даної вимоги.

Таким чином, з урахуванням
застосованого строку позовної
давності, оскільки матеріалами справи
підтверджується прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за договором № 05838/4-02 від
20.10.1998 р., то з нього за розрахунком суду,
на підставі статті 625 Цивільного
кодексу України, підлягають стягненню 1
478,61 грн. інфляційних втрат та 2 547,85 грн.
трьох відсотків річних за період з
липня 2010 р. до лютого 2013 р.

ПАТ «АК «Київводоканал» просило
стягнути з відповідача 218,55 грн. пені за
період з вересня 2012 р. до лютого 2013 р. та
21 935,76 грн. 20 % штрафних санкцій за
порушення грошового зобов'язання за
договором № 05838/4-02 від 20.10.1998 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення в
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування до
боржника відповідальності у вигляді
стягнення пені, вона має бути
передбачена законом або договором.

Пунктом 4.3. договору № 05838/4-02 від 20.10.1998
р. встановлено, що за несвоєчасну
оплату послуг водопостачання та
водовідведення абонент сплачує
постачальнику пеню у розмірі 0,1
відсотка несплаченої суми за кожен
день прострочення.

Відповідно до Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями,
розмір пені не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період за який нараховується
пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

За повну або часткову несплату послуг
водопостачання та водовідведення
абонент сплачує постачальнику штрафні
санкції у розмірі 20 % несплаченої суми.
До повного погашення абонентом
заборгованості постачальник має право
припинити подачу води та приймання
стоків (п. 4.6. договору).

Дослідивши та перевіривши надані
позивачем розрахунки суми пені та
штрафних санкцій, господарський суд
дійшов висновку, що позивачем було
невірно здійснено розрахунки даних
вимог, зокрема, взято в розрахунок
вартість води, яка йде на підігрів за
абонентським кодом 1-50676.

За таких обставин, враховуючи
застосований строк позовної давності,
господарський суд виконав власний
розрахунок, згідно з яким підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача 97,38 грн. пені за період з
вересня 2012 р. до лютого 2013 р. та 8 399,42 грн.
20 % штрафних санкцій за порушення
грошового зобов'язання за договором №
05838/4-02 від 20.10.1998 р.

Враховуючи вищенаведене, позов
Публічного акціонерного товариства
«акціонерна компанія «Київводоканал»
до Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «ЯНТАР»
підлягає задоволенню частково.

Витрати по сплаті державного мита та
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу, відповідно до статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 257, 261, 267, 525, 526, 527, 530, 546, 549, 551, 611, 614,
625, 629, 903 Цивільного кодексу України, ст.
193, 216, 217, 230, 232, 275 Господарського кодексу
України ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «ЯНТАР» (03150, м. Київ, вулиця
Боженка, буд. 83, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал» (01015, м. Київ,
Печерський р н, вул. Лейпцизька, 1-а, ) 41 997 (сорок одна тисяча
дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 08 коп.
заборгованості, 1 478 (одна тисяча
чотириста сімдесят вісім) грн. 61 коп.
інфляційних втрат, 2 547 (дві тисячі
п'ятсот сорок сім) грн. 85 коп. трьох
відсотків річних, 97 (дев'яносто сім)
грн. 38 коп. пені, 8 399 (вісім тисяч триста
дев'яносто дев'ять) грн. 42 коп. 20 %
штрафних санкцій та 1 090 (одна тисяча
дев'яносто) грн. 41 коп. витрат на сплату
судового збору.

3. У решті позовних вимог
відмовити.

4. Дане рішення набирає законної
сили після закінчення десятиденного
строку з дня складення його повного
тексту і може бути оскаржене в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Повне рішення складено 31.03.2014 р.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя
І.О. Гавриловська

Суддя
О.М. Спичак

Суддя
К.В. Полякова