м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1567/14 31.03.14За позовом
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інгосстрах"
До Приватного акціонерного
товариства "Український Страховий Дім"
Про стягнення 34 346,37 грн.
Суддя Картавцева Ю.В.
від позивача Діденко І.В. -
представник (дов. № Э.37.7.0.0/д-841 від 08.11.2013
р.)від відповідача не з'явився
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Інгосстрах»
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» про стягнення
страхового відшкодування, яке було
сплачено страхувальнику відповідно до
договору страхування наземного
транспорту № КТС0АК00080015 від 13.06.2007 р. в
розмірі 34 346, 37 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказує на те, що ним за договором
страхування наземного транспорту №
КТС0АК00080015 від 13.06.2007 р. внаслідок
настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди, було
здійснено виплату страхового
відшкодування за письмовою заявою
власника автомобіля «Mitsubishi Lancer»,
державний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_2, а тому
позивачем відповідно до положень
статті 27 Закону України "Про
страхування" та статей 993, 1187, 1188 ЦК
України отримано право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
завдану шкоду. Оскільки транспортний
засіб - автомобіль «ВАЗ 2109», державний
номер НОМЕР_2, за участю якого скоєно
ДТП, водій якого ОСОБА_3 визнаний винним
у її скоєні, застрахований у ПрАТ
«Український Страховий Дім» згідно з
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/9390058, позивач просить
стягнути з відповідача суму страхового
відшкодування в розмірі 34 346, 37 грн.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 05.02.2014 р. порушено провадження у
справі №910/1567/14, та призначено справу до
розгляду на 24.02.2014 р.
В судове засідання 24.02.2014 р. представник
відповідача не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
За таких обставин, у зв'язку з
нез'явленням в судове засідання 24.02.2014
р. представника відповідача,
невиконанням вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі, суд
відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 17.03.2014 р., про що виніс
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
17.03.2014 р. справу №910/1567/14 за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інгосстрах» до
Приватного акціонерного товариства
«Український Страховий Дім» про
стягнення 34 346, 37 грн. передано на
розгляд судді Капцовій Т.П.
Ухвалою суду від 17.03.2014 р. справу №
910/1567/14 прийнято до провадження суддею
Капцовою Т.П., розгляд справи
призначено на 31.03.2014 р.
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
21.03.2014 р. справу №910/1567/14 за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інгосстрах» до
Приватного акціонерного товариства
«Український Страховий Дім» про
стягнення 34 346, 37 грн. передано на
розгляд судді Картавцевій Ю.В.
Ухвалою суду від 21.03.2014 р. справу №
910/1567/14 прийнято до провадження суддею
Картавцевою Ю.В., розгляд справи
призначено на 31.03.2014 р.
26.02.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від Моторного (транспортного)
страхового бюро України відповідь на
запит суду на виконання вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі від 05.02.2014 р., з якої вбачається,
що згідно з інформацією з єдиної
централізованої бази даних МТСБУ, за
полісом № АВ/9390058 застраховано
цивільно-правову відповідальність
ОСОБА_3 в страховій компанії ПрАТ
«Український страховий дім» в частині
заподіяння шкоди майну внаслідок
експлуатації автомобіля «ВАЗ 2109»,
державний номер НОМЕР_2, ліміт по майну
17.03.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від представника відповідача
відзив на позов, відповідно до якого
останній заперечує проти позовних
вимог з підстав того, що, по-перше,
франшиза за полісом № АВ/939058 становить
510 грн., по-друге, Звіт № 13-80
автотоарознавчого дослідження» не
може бути належним доказом у справі.
В судове засідання 31.03.2014 р. представник
відповідача не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається сторонам за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Поштове відправлення з ухвалами
Господарського суду міста Києва №
910/1567/14 від 05.02.2014 р., від 24.02.2014 р., від
17.03.2014 р., від 21.03.2014 р. були направлені
відповідачу за адресою, вказаною у
позовній заяві (01023, м. Київ, пл.
Спортивна 3), яка відповідає адресі
місцезнаходження відповідача згідно
даних Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

За наведених обставин та з урахуванням
приписів ст. 64 ГПК України, вважається,
що ухвала про порушення провадження у
справі, так само, як і інші наведені
вище ухвали, вручені відповідачу
належним чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо
поважності причин відсутності
відповідача в судовому засіданні 31.03.2014
р. від останнього до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу та, відповідно до п. 2
ч. 1 названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів. Однак стаття 77
ГПК України встановлює не обов'язок
суду відкласти розгляд справи, а
визначає лише право суду при наявності
зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
31.03.2014 р. та за відсутності представника
відповідача, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору, та відповідно до вимог ст. 69 ГПК
України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в
судовому засіданні 31.03.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2007 р. між ЗАТ «СК «Інгоссстрах»
(перейменовано на ПрАТ «СК
«Інгосстрах») та ОСОБА_2 було укладено
договір страхування наземного
транспорту № КТС0АК00080015 від 13.06.2007 р.,
предметом страхування за цим Договором
виступають майнові інтереси ОСОБА_2,
пов'язані з володінням, експлуатацією і
розпорядженням транспортним засобом
«Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 від
страхових ризиків.

Згідно з довідкою ВДАІ Слов'янського МВ
УМВС № 885, 07.06.2013 р. о 11 год. 15 хв. у м.
Слов'янськ Донецької області , по вул.
Современная 19 сталась
дорожньо-транспортна пригода -
зіткнення за участю автомобілів «Mitsubishi
Lancer», державний номер НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_2, та автомобіля «ВАЗ 2109»,
державний номер НОМЕР_2, яким керував
ОСОБА_3

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху
України, якого визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення
постановою Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 03.07.2013 р.

До ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернувся
страхувальник із заявою про виплату
страхового відшкодування в зв'язку з
пошкодженням застрахованого
транспортного засобу внаслідок ДТП, що
відповідно до умов договору
страхування є страховим випадком.

Згідно зі Звітом № 13-80
автоварознавчого дослідження від
20.07.2013 р., складеним оцінювачем ОСОБА_4,
вартість матеріального збитку,
спричиненого власнику автомобіля
«Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1
становить 35 802, 71 грн.

Згідно з умовами Договору позивач
виплатив страхувальнику, відповідно до
Страхового акту № И-2240 від 17.07.2013 р. та
Страхового акту № И-2730 від 21.08.2013 р.
страхове відшкодування в розмірі 34 856, 37
грн., що підтверджується меморіальним
валютним ордером № 45 від 26.07.2013 р. на
суму 2497, 97 дол. США (19 966, 27 грн.) та
меморіальними ордерами № DО726RH94Y від
26.07.2013 р. на суму 4 759, 48 грн. та № DO822R5YRZ
від 22.08.2013 р. на суму 10 130, 62 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У ч. 2 зазначеної статті вказано, що
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі.

Таким чином, між винною та потерпілою
особами виникло зобов'язання з
відшкодування заподіяної майнової
шкоди.

Частинами другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України
передбачає, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача як особи, що
виплатила страхувальнику розмір
страхового відшкодування за Договором,
перейшло право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що
транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ
2109», державний номер НОМЕР_2, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди застрахованому у позивача
автомобілю «Mitsubishi Lancer», державний
номер НОМЕР_1, знаходився під
керуванням ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 в частині заподіяння шкоди
майну внаслідок експлуатації
автомобіля «ВАЗ 2109», державний номер
НОМЕР_2 була застрахована у Приватному
акціонерному товаристві "Український
Страховий Дім" на підставі укладеного
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс № АВ/9390058).

Вина водія ОСОБА_3, який керував
автомобілем «ВАЗ 2109», державний номер
НОМЕР_2, підтверджується постановою
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області від 03.07.2013 р.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" передбачено
право страховика за договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Таким чином відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Mitsubishi
Lancer», державний номер НОМЕР_1
відповідно до положень Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів" в
межах, передбачених договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності (поліс № АВ/9390058), а до
ПрАТ СК «Інгосстрах» як страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором страхування наземного
транспорту № КТС0АК00080015 від 13.06.2007 р.,
перейшло право вимоги, яке потерпіла
особа мала до ОСОБА_3 як особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до статті 12.1 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

За договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності (поліс №
АВ/9390058) передбачено, що ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну становить 50000, 00 грн., франшиза - 510,
00 грн.

З огляду на викладене відсутні законні
підстави для стягнення з відповідача
510, 00 грн., що становить розмір франшизи
за полісом АВ/9390058.

Враховуючи визначені полісом № АВ/9390058
розміри лімітів відповідальності та
франшизи, встановлену судом вартість
матеріального збитку з урахуванням
зносу транспортного засобу, а також
розмір виплаченого позивачем
страхового відшкодування, відповідач
зобов'язаний відшкодувати позивачу
витрати в розмірі 34 346, 37 грн. (34 856, 37 грн.
(сума виплаченого страхового
відшкодування) - 510, 00 грн. (франшиза за
полісом № АВ/9390058) = 34 346, 37 грн.), що
відповідає заявленій позивачем ціні
позову, а тому позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договорів, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
до висновку, що відповідачем було
порушено положення статей 525, 526
Цивільного кодексу України та статті 193
Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 614 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідачем не надано доказів, що
підтверджують відсутність його вини у
порушенні зобов'язання. Доводи
відповідача стосовно того, що Звіт №
13-80 автоварознавчого дослідження від
20.07.2013 р. не може бути належним доказом
проведення незалежного дослідження не
приймаються судом до уваги, оскільки
спростовуються наявними у матеріалах
справи документами, в тому числі
Кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача
ОСОБА_4 НОМЕР_3 від 15.04.2006 р.,
Сертифікатом суб'єкта оціночної
діяльності НОМЕР_4 від 09.11.2010 р., виданий
ОСОБА_4, Свідоцтвом про реєстрацію
ОСОБА_4 в Державному реєстрі оцінювачів
НОМЕР_5 від 06.06.2006 р.

Таким чином, станом на день вирішення
спору, враховуючи п.12.1 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та межі позовних вимог,
відповідач зобов'язаний відшкодувати
позивачу витрати в розмірі 34 346, 37 грн., а
тому позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Український
страховий дім» (01023, м. Київ, площа
Спортивна, буд 3, ідентифікаційний код
32556540) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 32, ідентифікаційний код 33248430)
шкоду в розмірі 34 346 (тридцять чотири
тисячі триста сорок шість) грн. 37 коп.,
судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

Складено 04.04.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева