ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 березня 2014 р. Справа № 903/102/14

за позовом заступника Волинського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України в інтересах держави -
Міністерства оборони України в особі
концерну "Військторгсервіс"

до відповідача: підприємця ОСОБА_1, м.
Луцьк

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: товариство з
обмеженою відповідальністю "Інтер
Інвест Компані", м. Київ

товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп", м.
Київ

про звільнення нежитлового приміщення

Суддя Шум М.С.

Представники:

від позивача: Баран М. Ф., довіреність
від 27.01.2014 року №311

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність
від 24.02.2014 року

від третіх осіб: н/з

в судовому засіданні взяв участь:
Хитрик Б. В. - прокурор Волинської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді не заявлено. На підставі ст. ст. 22,
29 ГПК України роз'яснено процесуальні
права та обов'язки сторін.

Суть спору: заступник Волинського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України в інтересах держави -
Міністерства оборони України в особі
концерну "Військторгсервіс" звернувся
в господарський суд Волинської області
з позовною заявою до відповідача -
підприємця ОСОБА_1 та просить суд
зобов'язати її звільнити нежитлові
приміщення загальною площею 252 кв. м.,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор зазначає, що рішенням
господарського суду м. Києва
№5011-58/9614-2012 від 29.08.2012 року розірвано
договір оренди від 01.01.2003 року №140/5-1-01-03
майнового комплексу структурного
підрозділу підприємства до якого
входять, зокрема, і спірні нежитлові
приміщення, розміщені за адресою:
АДРЕСА_1, що укладений між позивачем -
ТзОВ «Військторгсервіс» та ТзОВ
«Інтерінвестгруп».

Проте, як зазначає прокурор, в
порушення норм чинного законодавства
ТзОВ «Інтерінвестгруп» спірні
приміщення не повернули. Натомість, між
ТзОВ «Інтерінвестгруп» та ТзОВ «Інтер
Інвест Компані» укладено договір
оренди спірного майна. В свою чергу,
ТзОВ «Інтер Інвест Компані» 01.01.2013 року
уклало договір суборенди спірного
майна з відповідачем по справі -
підприємцем ОСОБА_1 Відповідний
договір укладено строком до 31.12.2013 року.

Враховуючи викладене, на даний час
спірні приміщення використовуються
відповідачем без необхідних правових
підстав, тобто незаконно, у зв'язку з
чим прокурор просить зобов'язати
підприємця ОСОБА_1 звільнити нежитлові
приміщення загальною площею 252 кв. м.,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду про порушення провадження
у справі від 12.02.2014 року, на підставі ст.
27 ГПК України залучено до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтер Інвест
Компані", товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп",
сторін зобов'язано подати необхідні
для розгляду справи документи.

Неодноразово розгляд справи
відкладався з метою надання сторонами
необхідних для розгляду справи
документів.

Представник позивача в письмових
поясненнях від 07.03.2014 року та в судових
засіданнях позовні вимоги підтримує
повністю, стверджує, що договір
суборенди від 01.01.2013 року на підставі
якого відповідач користується спірним
майном є нікчемним так як укладений без
достатніх правових на це підстав.

Представник відповідача в судових
засіданнях та у відзиві від 21.02.2014 року
позовні вимоги заперечує. При цьому
зазначає наступне:

01.07.2003 року між відповідачем та ДП МО
України «Управління торгівлі ПрикВО»
був укладений договір оренди
приміщення №32 відповідно до якого
орендодавець передав відповідачу в
строкове платне користування
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідний договір на
сьогоднішній день не розірваний,
предметом судового розгляду не був.

01.08.2008 року між власником майна -
концерном «Військторгсервіс», що є
правонаступником ДП МО України
«Управління торгівлі ПрикВО» та
підприємцем ОСОБА_1 укладена угода про
внесення змін до договору оренди
приміщення №32 від 01.07.2003 року
відповідно до якої відповідач орендує
те саме приміщення, але площею 252, 0 кв. м.
Відповідна угода предметом судового
розгляду не була, недійсною не
визнавалась.

01.05.2011 року між відповідачем, ТзОВ
«Інтерінвестгруп» та концерном
«Військторгсервіс» була укладена
додаткова угода до договору №32
відповідно до якої відбулась заміна
сторони в договорі оренди №32, а саме
всі права та обов'язки орендаря по
вказаному договору перейшли до ТзОВ
«Інтерінвестгруп».

Таким чином, як зазначає представник
відповідача, з 01.05.2011 року орендарем
спірного приміщення стало ТзОВ
«Інтерінвестгруп» відповідно до
договору №32 від 01.07.2003 року.

01.05.2011 року між ТзОВ «Інтерінвестгруп»
та відповідачем - підприємцем ОСОБА_1
був укладений договір суборенди
відповідно до якого орендарем ТзОВ
Інтерінвестгруп«» передано в
суборенду підприємцю ОСОБА_1 нежитлові
приміщення площею 252, 0 кв. м., що
розміщені за адресою АДРЕСА_1.

Відповідний договір припинив свою дію
01.01.2013 року, що підтверджується
додатковою угодою до договору
суборенди від 01.01.2013 року.

01.01.2013 року між ТзОВ «Інтерінвестгрупі»
та ТзОВ «Інтер Інвест Компані»
укладено договір оренди відповідно до
якого ТзОВ «Інтерінвестгрупі»
передало у платне строкове
користування ТзОВ «Інтер Інвест
Компані» спірне приміщення.

В свою чергу, 01.01.2013 року між ТзОВ «Інтер
Інвест Компані» та підприємцем ОСОБА_1
укладений договір суборенди
відповідно до якого ТзОВ «Інтер Інвест
Компані» передатно у суборенду
підприємцю ОСОБА_1 нежитлові
приміщення площею 252, 0 кв. м., що
розміщені за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до додаткової угоди від
01.11.2013 року вказаний договір діє до 31
грудня 2014 року.

Відтак, представник відповідача
зазначає, що спірне майно
використовується підприємцем ОСОБА_1
на умовах договору суборенди
нежитлового приміщення від 01.01.2013 року,
укладеного між ТзОВ «Інтер Інвест
Компані» та підприємцем ОСОБА_1 та
ніякого відношення не має до договору
оренди №140/5-1-01-03 від 01.01.2003 року, який
розірвано рішенням господарського
суду м. Києва від 29.08.2012 року №5011-58/9614-2012.

Представник позивача в судовому
засіданні 25.03.2014 року позовні вимоги
підтримує, наголошує на тому, що спірне
майно знаходилося в користуванні
третьої особи - ТзОВ «Інтерінвестгруп»
на підставі договору №140/5-1-01-03 від
01.01.2003 року, який в свою чергу розірвано
рішенням господарського суду міста
Києва від 29.08.2012 року. А тому, ТзОВ
«Інтерінвестгруп» не мало право
передавати спірне приміщення в
суборенду відповідачу.

Представник відповідача в судовому
засіданні подала додаткові пояснення
від 24.03.2014 року відповідно до яких у
позові просить відмовити. Зазначає, що
право користування підприємцем ОСОБА_1
спірним приміщенням немає ніякого
відношення до договору оренди №140/5-1-01-03
від 01.01.2003 року. Даний факт
підтверджується додатковою угодою від
03.05.2011 року до договору оренди №140/5-1-01-03
від 01.01.2003 року відповідно до якої з
акту приймання-передачі виключено
пункт 5 «нежитлові приміщення, магазин
(з №92-1 по 92-53, літ.А-5), розміщені за
адресою АДРЕСА_1». Відповідна додаткова
угода долучена до матеріалів справи (а.
с. 179). Оригінал додаткової угоди від
03.05.2011 року оглянуто в судовому
засіданні.

Відтак, представник відповідача
зазначає, що підприємцю ОСОБА_1
передано спірне майном на підставі
договору оренди №32 від 01.07.2003 року, в
якому відсутня заборона щодо передачі
майна в суборенду.

Треті особи в судові засідання не
з'являлися, витребувані ухвалами суду
документи не подавали, прокурор в
судовому засіданні зазначив, що
відповідей на їх запити треті особи
також не надають.

Прокурор в судовому засіданні заявив
усне клопотання про відкладення
розгляду справи для оскарження в
судовому порядку договору оренди №32
від 01.07.2003 року. Відповідне клопотання
судом відхилене як необґрунтоване.
Судом неодноразово відкладався
розгляд справи, тому у сторін було
достатньо часу для вчинення необхідних
процесуальних дій.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод стосовно
розгляду справи упродовж розумного
строку, враховуючи те, що розгляд спору
неодноразово відкладався, спливає
строк розгляду справи, імперативно
визначений ст.69 ГПК України,
господарський суд, визнав зібрані
докази достатніми для розгляду спору
за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України, та
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши долучені до справи
докази-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до долученого до
матеріалів справи рішення Луцької
міської ради від 21.02.2008 року №107-11 (а. с.
169), свідоцтва про право власності від
26.02.2008 року (а. с. 170), витягу з реєстру
прав власності на нерухому майно (а. с.
171) нежитлове приміщення заг. площею 755, 5
кв. м., яке розташоване у м. Луцьку на
АДРЕСА_1 належить державі Україна в
особі Міністерства оборони України.
Згідно витягу з інвентаризаційної
відомості на балансі концерну
«Військторгсервіс» в м. Луцьку
обліковується, зокрема, нежитлове
приміщення, магазин з №92-1 по 92-53, літ.
А-5, розміщені за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.
53-54).

В заяві від 30.09.2013 року №02/1409 концерну
«Військторгсервіс» до прокурора
Західного регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
зазначено, зокрема, що на даний час
триває процес повернення майна до
володіння концерну на підставі
зазначеного вище рішення
господарського суду м. Києва. Проте, в
ході виконання службових завдань під
час проведення інвентаризації
встановлено, що на вказаних площах в
місті Луцьку безпідставно
функціонують два магазини, будь-які
правочини з балансоутримувачем майна в
особі концерну не укладалися, тому
спірне майно повинно бути повернене до
державної власності (а. с. 24-25).

Враховуючи викладене,
заступником Волинського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України в інтересах держави -
Міністерства оборони України в особі
концерну "Військторгсервіс" подано
відповідний позов до господарського
суду Волинської області.

01.07.2003 року між державним
підприємством Міністерства оборони
України «Управління військової
торгівля ПрикВо» правонаступником
всіх прав і обов'язків якого є концерн
«Військторгсервіс», що
підтверджується наказами Міністерства
оборони України від 16.05.2000 року №140, від
05.07.2007 року№135 (а. с. 156-157) та підприємцем
ОСОБА_1 укладено договір оренди
приміщення №32 (а. с. 105-110).

Відповідно до п. п. 1.1. 10.1, 10.8
договору оренди №32 від 01.07.2003 року
позивач передає, а відповідач приймає у
строкове платне користування
нежитлове приміщення за адресою
АДРЕСА_1. Договір діє з 01.07.2003 року по
1.07.2004 року строком на один рік. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Відповідно до п. 1 ст. 2 ЗУ "Про
оренду державного та комунального
майна" орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з договору. Між
сторонами зобов'язання виникли з
договору оренди №32 від 01.07.2003 року.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про оренду
державного та комунального майна" у
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

01.08.2008 року між концерном
«Військторгсервіс» та підприємцем
ОСОБА_1 укладено угоду про внесення
змін до договору оренди приміщення від
01.07.2003 року №32 (а. с. 111) відповідно до
якої даний договір діє з 01.07.2003 року до
31.12.2014 року. Крім того, п. 1.1 договору №32
від 01.07.2003 року викладене в редакції:
«позивач передає, а відповідач
приймає» в строкове платне
користування державне окреме
індивідуально визначене майно -
частину приміщення загальною площею 252,
0 кв. м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1,
що перебуває на балансі концерну
«Військторгсервіс».

В матеріалах справи також
містяться додаткова угода від 01.04.2009
року про продовження дії договору
оренди від 01.07.2003 року №32 до 01.04.2011 року
та додаткова угода від 01.04.2011 року про
продовження дії договору оренди до
01.04.2012 року (а. с. 26, 158).

При цьому, жодних доказів на
підтвердженні скасування чи
недійсності підписаної сторонами
угоди від 01.08.2008 року про продовження
договору оренди приміщення від 01.07.2003
року №32 до 31.12.2014 року в матеріалах
справи відсутні, тому у суду відсутні
підстави не брати його до уваги.

Крім того, умовами самого
договору №32 від 01.07.2003 року
передбачено, що у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну договору оренди протягом
одного місяця після закінчення терміну
дії договору він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
договором (п. 10.8). В матеріалах справи
відсутні будь-які заяви сторін по
даному договору щодо його припинення
або розірвання.

01.05.2011 року між концерном
«Військторгсервіс», підприємцем
ОСОБА_1 та ТзОВ «Інтерінвестгруп»
укладено додаткову угоду про внесення
змін та доповнень до договору №32 від
01.07.2003 року (а. с. 112). Відповідно до
зазначеної додаткової угоди усі права
та обов'язки за договором №32 від 01.07.2003
року, які виконував відповідач -
підприємець ОСОБА_1 переходять до
правонаступника - ТзОВ
«Інтерінвестгруп», крім наявної та
несплаченої заборгованості за
договором. Починаючи з 01.05.2011 року
правонаступник - ТзОВ
«Інтерінвестгруп» підтвердив свої
зобов'язання за договором №32 від 01.07.2003
року (п. п. 1, 4 додаткової угоди).

Додаткова угода від 01.05.2011 року
про внесення змін та доповнень до
договору №32 від 01.07.2003 року підписана
передставниками та скріплена
печатками трьох сторін: підприємця
ОСОБА_1, концерну «Військторгсервіс» та
ТзОВ «Інтерінвестгруп».

Зазначені вище договір оренди
приміщення від 01.07.2003 року, угода від
01.08.2008 року про внесення змін до
договору оренди приміщення від 01.07.2003
року №32, додаткова угода від 01.05.2011 року
про внесення змін та доповнень до
договору №32 від 01.07.2003 року предметом
судового розгляду не були, недійсними
чи розірваними не визнавалися. Докази в
підтвердження протилежного сторонами
суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що
на підставі договору №32 від 01.07.2003 року
спірне приміщення загальною площею 252, 0
кв. м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1
знаходить в орендному користуванні
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерінвестгруп»,
термін дії договору визначено до 31.12.2014
року.

Відповідно до ст. 22 ЗУ "Про оренду
державного та комунального майна"
орендар має право передати в суборенду
нерухоме та інше окреме індивідуально
визначене майно (окремі верстати,
обладнання, транспортні засоби, нежилі
приміщення тощо), якщо інше не
передбачено договором оренди. При
цьому строк надання майна у суборенду
не може перевищувати терміну дії
договору оренди.

01.01.2013 року між ТзОВ
«Інтерінвестгруп» та ТзОВ «Інтер
Інвест Компані» укладено договір
оренди спірного приміщення (а. с. 113),
відповідно до умов якого спірне майно
знаходиться у оплатному користуванні
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерінвестгруп» у
відповідності до договору №32 від 01.07.2003
року. Договір діє до 31.12.2014 року (п. п. 1.2,
10.1.1 договору).

В свою чергу, 01.01.2013 року між ТзОВ
«Інтер Інвест Компані» та відповідачем
по справі - підприємцем ОСОБА_1 укладено
договір суборенди (а. с. 124) відповідно
до умов якого відповідач отримав у
строкове платне користування
нежитлові приміщення загальною площею
252, 0 кв. м., що розміщене за адресою:
АДРЕСА_1 (п. 1.1 договору). Крім того, п. 1.2
договору передбачено, що майно
знаходиться в орендному користуванні
ТзОВ «Інтер Інвест Компані» у
відповідності до договору оренди,
укладеного з ТзОВ «Інтерінвестгруп».

До матеріалів справи долучено акт
приймання-передачі спірного
приміщення на підставі договору
суборенди від 01.01.2013 року (а. с. 128).

Додатковою угодою від 01.11.2013 року
сторони зазначеного договору
суборенди: ТзОВ «Інтер Інвест Компані»
та підприємець ОСОБА_1 встановили строк
його дії - до 31.12.2014 року (а. с. 129).

Зазначені вище договори оренди та
суборенди предметом судового розгляду
не були, недійсними чи розірваними не
визнавалися. Встановлення
відповідності зазначених договорів чи
порядку їх укладення нормам чинного
законодавства не є предметом розгляду
даного спору.

Відповідно до п. 4.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року №12 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
для продовження дії договору не
вимагається обов'язкового укладення
нового договору або внесення змін до
нього.

Відповідно до ст. 26 ЗУ "Про оренду
державного та комунального майна"
одностороння відмова від договору
оренди не допускається.

Відповідно до ст. 28 ЗУ "Про оренду
державного та комунального майна"
Орендареві забезпечується захист його
права на майно, одержане ним за
договором оренди, нарівні із захистом,
встановленим законодавством щодо
захисту права власності.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що відповідач користується спірним
приміщенням на підставі договору
суборенди від 01.01.2013 року, строк дії
якого визначено до 31.12.2014 року (а. с.
124-129). Відповідний договір суборенди
укладено на підставі договору оренди
№32 від 01.07.2003 року, а тому підстав для
задоволення позовних вимог, а саме
зобов'язання підприємця ОСОБА_1
звільнити нежитлові приміщення
загальною площею 252, 0 кв. м., що
розміщене за адресою: АДРЕСА_1 немає.

До матеріалів справи також
долучені квитанції на підтвердження
сплати відповідачем орендних платежів
(а. с. 130-136).

Щодо доводів представника
позивача та, зокрема, твердження, що
відповідач користується спірним
приміщенням на підставі розірваного
рішенням господарського суду міста
Києва договорі оренди №140/5-1-01-03 від
01.01.2003 року слід зазначити наступне:

Рішенням господарського суду м. Києва
від 29.08.2012 року №5011-58/9614-2012
постановлено, зокрема, розірвати
договір №140/5-1-01-03 від 01.01.2003 року оренди
майнового комплексу структурного
підрозділу підприємства, що укладений
між концерном «Військторгсервіс» та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп",
витребувано у товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп" до
державної власності в оперативне
управління Міністерства оборони
України та у повне господарське
відання Концерну "Військторгсервіс"
об'єкти оренди за договором №140/5-1-01-03
від 01.01.2003 року оренди цілісного
майнового комплексу структурного
підрозділу підприємства, загальною
вартістю 41 638 734,73 грн., куди входить,
зокрема, і нежитлове приміщення,
магазин з №92-1 по 92-53, літ. А-5, розміщені
за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 28-34).

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.03.2013 року №5011-58/9614-2012
відповідне рішення суду першої
інстанції та постанову апеляційної
інстанції від 27.11.2012 року залишено без
змін (а. с. 39-42).

На виконання рішень судів
господарським судом м. Києва видано
наказ від 24.12.2012 року (а. с. 35).

В матеріалах справи також міститься
договір суборенди від 01.05.2011 року,
укладений між ТзОВ «Інтерінвестгруп»
та підприємцем ОСОБА_1 (а. с. 118)
відповідно до умов якого відповідач
отримав у строкове платне користування
спірне приміщення (п. 1.1 договору).
Пунктом 1.2 договору передбачено, що
майно знаходиться в орендному
користуванні ТзОВ «Інтерінвестгруп» у
відповідності до договору оренди
№140/5-1-01-03 від 01.01.2003 року, укладеного
відповідно між ТзОВ «Інтерінвестгруп»
та концерном «Військторгсервіс». В
матеріалах справи міститься акт
приймання-передачі до відповідного
договору (а. с. 121).

Проте, суд бере до уваги те, що 01.01.2013
року ТзОВ «Інтерінвестгруп» та
підприємець ОСОБА_1 уклали додаткову
угоди до договори суборенди, якою
вирішили припинити дію договору від
01.05.2011 року за взаємною згодою з 01.01.2013
року. До матеріалів справи долучено акт
пиймання-передачі на підставі
зазначеної додаткової угоди про
передачу спірних приміщень ТзОВ
«Інтерінвестгруп» (а. с. 123).

Відтак, відносини між відповідачем та
ТзОВ "Інтерінвестгруп", які
грунтувалися на підставі розірваного
рішенням господарського суду міста
Києва договору оренди №140/5-1-01-03 від
01.01.2003 року припинилися. Відповідач в
свою чергу орендоване на підставі
зазначеного розірваного договору
оренди майно передала орендодавцеві -
ТзОВ "Інтерінвестгруп".

Крім того, представник відповідача
долучила до матеріалів справи
додаткову угоду від 03.05.2011 року до
договору оренди №140/5-1-01-03 від 01.01.2003
року, що укладена між концерном
«Військторгсервіс» та ТзОВ
«Інтерінвестгруп» про те, що сторони
прийшли до взаємної згоди виключити із
акту приймання-передачі основних
фондів філією №3 концерну
«Військторгсервіс» в оренду ТзОВ
«Інтерінвестгруп» від 01.05.2011 року
пункту 5 «нежитлові приміщення магазин
(з №92-1 по 92-53, літ. А-5), розміщені за
адресою: АДРЕСА_1» (а. с. 179).

Відтак, як зазначалося вище, суд дійшов
висновку, що спірне майно
використовується на підставі договору
оренди №32 від 01.07.2003 року та інших,
укладених на основі нього договорів,
які в судовому порядку недійсними або
розірваними не визнавалися.

Як зазначила, представник відповідача
в судовому засіданні, у договорі оренди
від 01.07.2003 року №32 заборон щодо
передачі майна в суборенду немає.

Відповідно до ст. 28 ЗУ "Про оренду
державного та комунального майна"
Орендареві забезпечується захист його
права на майно, одержане ним за
договором оренди, нарівні із захистом,
встановленим законодавством щодо
захисту права власності.

Щодо тверджень представника позивача
про недійсність зазначених договорів
та посилання з цього приводу на норми
чинного законодавства, то відповідні
обставини не є предметом розгляду у
відповідному судовому засіданні.

Враховуючи викладене, господарський
суд, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК
України , -

в и р і ш и в:

У позові заступника Волинського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України в інтересах держави -
Міністерства оборони України в особі
концерну «Військторгсервіс» до
підприємця ОСОБА_1, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтер Інвест
Компані", товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерінвестгруп" про
звільнення нежитлового приміщення
відмовити.

Повний текст рішення

складений 26.03.2014 року

Суддя
М. С. Шум