ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" березня 2014 р.Справа № 916/1935/13

За позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

До відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 227072,94 грн.

Колегія суддів у складі: Головуючий
Д'яченко Т.Г.

Судді Цісельський О.В.

Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4, представник за
довіреністю

Від відповідача: ОСОБА_5, представник за
довіреністю

У судових засіданнях, які відбулись
21.01.2014р. о 12.40, 13.02.2014р. о 12.20, 17.03.2014р. о 12.00
оголошувались перерви в порядку ст. 77
ГПК України, відповідно, до 13.02.2014р. о
12.20, 24.02.2014р. о 12.30 та 26.03.2014р. о 11.30.

Суть спору: Позивач - Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, в якій просить
суд стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму
передплати у розмірі 220600,00 грн. та
відсотки за користування грошовими
коштами в сумі 6472,94грн.

Відповідач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 проти задоволення позовних
вимог заперечує у повному обсязі з
підстав, наведених у письмових
запереченнях на позовну заяву.

23.12.2013р. представником Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 заявлялось
суду письмове клопотання про
направлення матеріалів справи № 916/1935/13
в Кілійський РВ УМВС України, у зв'язку
з тим, що ОСОБА_2 звернулась до
прокуратури та органів внутрішніх
справ з метою проведення перевірки
факту шахрайства та підробки
документів. Вказане клопотання було
залишено судом без задоволення,
оскільки необхідною умовою для
надіслання матеріалів справи до
слідчих органів є виявлення судом
порушення законності, що містять
ознаки дії, переслідуваної у
кримінальному порядку, однак,
матеріали справи № 916/1935/13 таких
доказів не містять.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

Як вбачається з пояснень представника
позивача та засвідчується залученими
до матеріалів справи доказами, 18 липня
2010 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(Продавець) було укладено договір № 1,
згідно якого Продавець прийняв на себе
зобов'язання передати у власність
Покупця очерет будівельний в снопах
(товар), а Покупець зобов'язався
прийняти товар та оплатити його
вартість на умовах договору.

У відповідності до положень п. п. 2.2, 6.2
Договору передача товару здійснюється
у строки обумовлені сторонами; датою
поставки товару вважається дата
приймання товару у місці призначення
(м. Вилкове, склад Продавця) по
кількості та якості, що
підтверджується накладними.

З урахуванням положень п. п. 4.1, 4.2
Договору у зв'язку з виробничою
необхідністю, за усною домовленістю з
Продавцем, Покупець може здійснити
передплату товару; оплата Покупцем
товару здійснюється у безготівковій
формі на розрахунковий рахунок
Продавця, або по прибутковому касовому
ордеру.

Положеннями п.п. 3.1, 3.2, 3.3 Договору
передбачалась ціна за одиницю товару
на рівні 5 грн. (очеретяний сніп),
загальна кількість товару, що підлягав
продажу Покупцю, яка складала 40000
снопів, загальною вартістю договору
200000 грн.

Як вбачалось з наданих суду усних
пояснень представника позивача, в
процесі виконання умов договору
виникла потреба у додаткових витратах,
пов'язаних з вирощуванням та
підготовкою до продажу очерету, у
зв'язку з чим загальна сума платежів за
договором підлягала збільшенню. Факт
виникнення потреби у додаткових
витратах, пов'язаних з вирощуванням та
підготовкою до продажу очерету не
заперечувався відповідачем, більш
того, представником відповідача
стверджувалось про те, що реальна
вартість одного снопа очерету фактично
складала 10 грн.

На виконання умов Договору № 1 від 18
липня 2010 року, за період з 10.12.2010р. по
06.04.2011р. Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 було передано Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 у якості
передплати 220600 грн., що підтверджується
оригіналами залучених до матеріалів
справи квитанцій до прибуткового
касового ордеру, які підписані
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(а.с. 65 - 80).

Відповідно до наданих суду усних
пояснень представника позивача,
фактично позивачем на виконання
Договору № 1 від 18 липня 2010 року було
сплачено 244000 грн., однак решта
переданих відповідачу коштів не була
належним чином задокументована, у
зв'язку з чим позивачем заявлено до
стягнення в межах даного спору лише 220600
грн., які підтверджуються квитанціями
до прибуткового касового ордеру, що
залучені до справи. Між тим, відповідно
до пояснень представника позивача,
обумовлений домовленістю сторін товар
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 так
і не було передано позивачу. Як
встановлено судом, доказів, які б
засвідчували передачу відповідачем
позивачу товару (обумовлених договором
№ 1 від 18 липня 2010 року накладних)
матеріали справи не містять.

Відповідно до наданих суду на початку
розгляду справи усних та письмових
заперечень представника відповідача,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не
отримувала перераховані позивачем
кошти та не підписувала укладений між
сторонами спору договір. В подальшому,
представником відповідача було
визнано факт перемов між сторонами
щодо укладення договору, однак за ціною
10 грн. за сніп очерету. Крім того,
представником відповідача вказувалось
про те, що за період з 17.03.2011р. по 04.04.2011р.
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
було відвантажено позивачу 15330 снопів
на суму 153300 грн., в підтвердження чого
до матеріалів справи було залучено
копії книги обліку приходу та
відвантаження очерету, яка, між тим, не
містить даних, які б підтверджували
факт отримання товару позивачем.

19.04.2012р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 з письмовою
претензією, датованою 18.04.2012р., у якій, з
урахуванням порушення зобов'язання
відповідачем щодо продажу товару,
просив відповідача повернути йому
сплачені у якості авансу грошові кошти.
Факт отримання вказаної претензії
підтверджується копією поштового
повідомлення про вручення від 03.05.2012р.
(а.с. 204). Факт отримання такої претензії
не заперечувався також представником
відповідача.

В подальшому, претензією від 04.10.2013р.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
повторно звертався до відповідача та
просив або повернути передплачені
кошти або здійснити поставку товару
(факт отримання повторної претензії
підтверджується копією наявного у
матеріалах справи поштового
повідомлення про вручення від 16.10.2013р.
а.с. 205).

У зв'язку з тим, що відповідач у
відповідь на вимогу позивача не
повернув у визначений ст. 530 ЦК України
семиденний строк сплачені у якості
авансового платежу кошти в сумі 220600
грн., позивачем здійснено розрахунок
строкових відсотків за користування
чужими грошовими коштами, передбачених
положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України на
рівні облікової ставки НБУ, прийнявши
за початкову дату прострочення 19.07.2012р.
Так, відповідно до даних такого
розрахунку за відповідачем рахується
сума не повернутої передплати у
розмірі 220600,00грн. та відсотки за
користування грошовими коштами в сумі
6472,94грн., розраховані за період з
19.07.2012р. по 10.07.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням прийнятих на себе
зобов'язань відповідачем та направлені
на стягнення з відповідача суми боргу у
розмірі 227072,94 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши норми чинного
законодавства, дійшов наступних
висновків.

Статтею 193 Господарського Кодексу
України та статтею 526 Цивільного
Кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов`язань не
допускається, крім випадків,
передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193 ГК
України).

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного
Кодексу України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Виходячи зі змісту положень п. 3 ст. 612
Цивільного Кодексу України якщо
внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.

Проаналізувавши наявні у матеріалах
справи докази у їх сукупності, що
засвідчують передачу Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 у якості
передплати 220600 грн., а також враховуючи
відсутність у матеріалах справи
підтверджених в порядку ст. 33 ГПК
України відповідними доказами
заперечень відповідача, суд вважає
факт внесення позивачем передплати на
суму 220600 грн. підтвердженим, за наявних
обставин, належними та допустимими
доказами.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 693
Цивільного Кодексу України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Як встановлено судом, доказів передачі
відповідачем позивачу у розумний строк
передплаченого товару матеріали
справи не містять, що у розмінні
положень п. 2 ст. 693 Цивільного Кодексу
України наділяє позивача правом
вимагати або передання оплаченого
товару або повернення суми попередньої
оплати в розмірі 220600 грн.

Приймаючи до уваги те, що позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення з відповідача
передплати у розмірі 220600,00грн.
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами, не спростовані у
встановленому порядку відповідачем,
суд вважає їх обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимог про стягнення
відсотків за користування грошовими
коштами в сумі 6472,94грн., суд зазначає
наступне.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 530 ЦК
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, 03.05.2012р. Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 було
пред'явлено письмову вимогу (від
18.04.2012р.) про повернення сплачених
коштів у якості передплати, у зв'язку з
чим, починаючи з 10.05.2012р. у Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 виникло
зобов'язання повернути отримані кошти,
однак, як вбачається з наявних у
матеріалах справи доказів, відповідач
таке зобов'язання не виконав.

Згідно положень ст. 536 Цивільного
кодексу України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1057 Цивільного кодексу
України договором, виконання якого
пов'язане з переданням у власність
другій стороні грошових коштів або
речей, які визначаються родовими
ознаками, може передбачатися надання
кредиту як авансу, попередньої оплати,
відстрочення або розстрочення оплати
товарів, робіт або послуг (комерційний
кредит), якщо інше не встановлено
законом. До комерційного кредиту
застосовуються положення статей 1054-1056
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
положеннями про договір, з якого
виникло відповідне зобов'язання, і не
суперечить суті такого зобов'язання.

Як встановлено судом положення
договору № 1 від18 липня 2010 року
передбачали оплату товару на умовах
передплати, у зв'язку з чим
правовідносини сторін підпадають
регулюванню положеннями ст. 1057
Цивільного кодексу України, як
правовідносини товарного кредиту та
регулюванню ст.ст. 1054-1056 цього Кодексу
(за аналогією з правовідносинами за
кредитним договором). В свою чергу, до
правовідносин за кредитним договором,
врегульованих ст. ст. 1054-1056 Цивільного
кодексу України, підлягають
застосуванню положення параграфа 1
глави 71 ЦК України, якими регулюються
правовідносини позики.

З урахуванням ч. 1 ст. 1048 параграфа 1
глави 71 ЦК України розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

При цьому, з урахуванням ч. 4 ст. 232
Господарського кодексу України
відсотки за неправомірне користування
чужими коштами справляються по день
сплати суми цих коштів кредитору, якщо
законом або договором не встановлено
для нарахування відсотків інший строк.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача
щодо сплати Відповідачем відсотків за
користування грошовими коштами в сумі
6472,94грн., розрахованих за період з
19.07.2012р. по 10.07.2013р., вважає його вірними,
а заявлені на його підставі вимоги
такими, що підлягають задоволенню
судом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення позовних вимог зі
стягненням з відповідача 220600,00грн.
передплати та 6472,94грн. відсотків за
користування грошовими коштами.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору в сумі
4541,45грн. покладаються на відповідача,
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2; р/р
НОМЕР_3 в АКБ „Імексбанк" м. Одеси; МФО
388584) суму передплати у розмірі 220600
(двісті двадцять тисяч шістсот) грн. 00
коп., 6472 (шість тисяч чотириста сімдесят
дві) грн. 94 коп. відсотків за
користування грошовими коштами та 4541
(чотири тисячі п'ятсот сорок одна) грн. 45
коп. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено 31
березня 2014 року.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Головуючий суддя
Д'яченко Т.Г.

Суддя
Цісельський О.В.

Суддя
Рога Н.В.