КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. Справа№ 910/23511/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кондес Л.О.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

За участю представників:

позивача: Кулагін Р.Є. - директор;

Шипка О.І. - посв. НОМЕР_2 від
30.04.1994;

відповідача: Васійчук Л.Ф. - пред. за дов.
№ 2878 від 28.12.2013.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Київтрансгаз"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 р.

у справі № 910/23511/13 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автокомп Сервіс"

до Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Київтрансгаз"

про стягнення 1 461, 94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 року у справі №910/23511/13
позов задоволено частково: підлягає
стягненню з Публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз" в особі філії
"Управління магістральних
газопроводів "Київтрансгаз" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автокомп Сервіс" 50,79
грн. - пеня, 2,72 грн. - інфляційні втрати,
54,44 грн. - 3 % річних, 127,04 грн. - витрати по
сплаті судового збору та 59,86 грн. -
витрати на оплату послуг адвоката. В
іншій частині в позові відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить суд
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, яким у задоволенні
позову відмовити, у зв'язку порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

В апеляційній скарзі відповідач
просить застосувати позовну давність
щодо вимог про стягнення пені та
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі, оскільки він не міг
подати таку заяву до суду першої
інстанції. Також, відповідач вказує, що
позивачем не надано доказів
представництва інтересів позивача в
суді першої інстанції саме адвокатом
ОСОБА_3, оплата послуг якого
відноситься до судових витрат і даний
факт був встановлений Рішенням
Господарського суду міста Києва від
06.02.2014 у справі №910/23514/13, що має
преюдиціальне значення для даної
справи відповідно до норм ст. 35 ГПК
України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
вказує, що відповідач мав можливість в
суді першої інстанції скористатись
своїм правом на подання Заяви про
застосування позовної давності.
Позивач зазначає, що адвокатом ОСОБА_3
надано адвокатські послуги у
відповідності до Угоди №12123/2 від 23.10.2013.

Ухвалою від 06.03.2014 прийнято апеляційну
скаргу до провадження та призначено
справу до розгляду на 26.03.2014.

В судове засідання 26.03.2014 представники
сторін з'явилися. в розгляді справи
оголошено перерву до 02.04.2014.

В судове засідання 02.04.2014 представники
сторін з'явилися.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи з
урахуванням правил ст.ст.99,101 ГПК
України, відповідно до яких
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автокомп Сервіс"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Дочірньої
компанії "Укртрансгаз" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Київтрансгаз" про стягнення 1 461, 94 грн.
з яких: 1 320, 00 грн. - основного боргу, 50, 79
грн. - пені, 9, 24 грн. - інфляційних втрат
та 81, 91 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва у даній справі здійснено заміну
відповідача - Дочірню компанію
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" в особі
філії "Управління магістральних
газопроводів "Київтрансгаз" на
процесуального правонаступника -
Публічне акціонерне товариство
"Укртрансгаз" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Київтрансгаз" на підставі ст. 25 ГПК
України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Відповідач неналежним чином здійснює
розрахунки за надані послуги.

У відзиві на позов відповідач
заперечив факт існування
заборгованості перед позивачем, на
день пред'явлення позову, оскільки
згідно платіжного доручення № 899 від
28.02.2013 року оплатив послуги, надані
позивачем, в сумі 1 320, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.05.2011 року між позивачем (виконавцем)
та відповідачем (замовником) укладено
Договір № 10-19-147 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач
доручає, а позивач зобов'язався надати
відповідно до умов Договору послуги з
технічного обслуговування і ремонту
пасажирських автомобілів Відповідача,
а останній зобов'язується прийняти ці
послуги та оплатити їх.

Згідно пункту 2.1 Договору загальна
вартість послуг визначається, виходячи
з вартості фактично наданих та
прийнятих послуг.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що
оплата за надані послуги здійснюється
на підставі актів здачі-приймання
наданих послуг (виконаних робіт) в
строк не пізніше 60 календарних днів з
дати їх підписання уповноваженими
представниками сторін.

У відповідності до Акту
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0001794 від 06.09.2011 року Позивач
належним чином виконав свої
зобов'язання за Договором № 10-19-147 від
27.05.2011 року на суму 1 320, 00 грн.

За твердженням Позивача, Відповідач
належним чином в обумовлений Договором
строк не розрахувався за надані
послуги з технічного обслуговування та
ремонту автомобіля "Suzuki Grand Vitara"
(державний реєстраційний номер НОМЕР_1),
а, порушивши умови оплати, допустив
виникнення перед позивачем
заборгованості у розмірі 1 320, 00 грн., у
зв'язку з чим позивач у грудні місяці 2013
р. звернувся з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач погасив заборгованість ще
28.02.2013 р., але з порушенням строків
виконання грошових зобов'язань,
визначених в п. 3.1 Договору, а саме, в
строк не пізніше 60 календарних днів з
дати підписання повноважними
представниками сторін актів
здачі-прийняття наданих послуг.

Колегія суддів не може повністю
погодитись з висновками суду першої
інстанції, щодо розміру та періоду
задоволених позовних вимог, з огляду на
наступне:

Укладений між сторонами Договір за
своєю правовою природою є договором
про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Надання послуг з технічного
обслуговування та ремонту автомобіля
"Suzuki Grand Vitara" (державний реєстраційний
номер НОМЕР_1) Позивачем у вересні 2011
року підтверджено наданим суду Актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0001794 від 06.09.2011 року, підписаний
Відповідачем без заперечень та
зауважень щодо якості та строків
виконання робіт.

Відповідно до платіжного доручення №899
від 28.02.2013 відповідач перерахував
позивачу грошові кошти в сумі 1320,00 грн.
за Договором № 110502691 від 27.05.2011. Варто
зазначити, що відповідач Листом від
18.07.2012 року повідомив позивача про те,
що Договору № 10-19-147 від 27.05.2011 року
присвоєно внутрішній номер 110502691 (копія
вказаного та докази його направлення
Позивачу (фіскальний чек № 2136 від 19.07.2012
року, повідомлення про вручення
поштового відправлення від 23.07.2012 року
містяться в матеріалах справи).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку, що
оплата за Договором здійснена
відповідачем у повному обсязі ще до
пред'явлення позову, у зв'язку з чим
позовна вимога про стягнення основного
боргу в сумі 1320,00 грн. заявлена
позивачем безпідставно, є
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Позивач, також просив стягнути з
відповідача пеню в розмірі 50, 79 грн. за
період з 06.11.2011 року по 05.05.2012 року.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пунктом 7.6 Договору визначено, що за
порушення строку розрахунку
Відповідач сплачує пеню у розмірі
облікової ставки Національного банку
України за кожний день прострочення
від вартості неоплачених послуг, але не
більше 5 % від суми неоплачених послуг.

Частиною 6 статті 232 ГК України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій (неустойка, штраф, пеня) за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Оскільки відповідач виконав свої
зобов'язання з порушенням строку,
передбаченого умовами Договору, то
вимога про стягнення 50, 79 грн. - пені за
період з 06.11.2011 року по 05.05.2012 року є
обґрунтованою та правомірно
задоволена судом першої інстанції.

Щодо заяви відповідача про
застосування позовної давності до пені
відповідно до ст. 267 ЦК України,
викладеної в апеляційній скарзі, то
варто зазначити наступне:

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Як зазначається в п. 2.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року N 10 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» У суді
апеляційної інстанції заявити про
сплив позовної давності може сторона у
спорі, яка доведе неможливість подання
відповідної заяви в суді першої
інстанції, зокрема, у разі, якщо
відповідну сторону не було належним
чином повідомлено про час і місце
розгляду справи місцевим
господарським судом.

З матеріалів справи вбачається, що
представник відповідача під час
розгляду справи в суді першої
інстанції був присутній в судових
засіданнях від 11.02.2014 та від 13.02.2014,
проте не звернувся до суду із заявою
про застосування позовної давності
відповідно до ст. 267 ЦК України, у
зв'язку з чим суд апеляційної інстанції
не вбачає підстав для задоволення
вказаної заяви та застосування
позовної давності до вимоги про
стягнення пені в сумі 50, 79 грн.

Також, позивач просив суд стягнути з
відповідача 81, 91 грн. - 3 % річних (за
період з 06.11.2011 по листопад 2013) та 9, 24
грн. - інфляційних втрат (за період з
06.11.2011 по травень 2012).

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом першої інстанції було здійснено
перерахунок розміру заявлених 3% річних
та визначено, що, оскільки Відповідач
здійснив оплату за надані послуги
несвоєчасно, а саме, 28.02.2013 року, тому
правомірним буде нарахування 3 % річних
в межах заявленого позивачем, але
визначеного судом першої інстанції,
періоду з 06.11.2011 року по 27.02.2013 року (по
день погашення боргу) в сумі 54,44 грн.,
яка підлягає стягненню з відповідача.

Проте, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції неправомірно вийшов
за межі позовних вимог, самостійно
змінивши без згоди позивача період
нарахування інфляційних втрат з 06.11.2011
року по 27.02.2013 року, не звернувши увагу
на те, що в позовній заяві позивач
визначив період з 06.11.2011 по травень 2012,
за який нарахував і просив стягнути 9,24
грн. - інфляційних втрат. Позивач не
подавав заяв про зміну предмета позову,
але суд першої інстанції за власною
ініціативою необґрунтовано продовжив
період нарахування інфляційних втрат,
у зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення в цій частині вимог підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення позову в частині
стягнення інфляційних втрат за
правильним розрахунком позивача саме в
сумі 9,24 грн. Оскільки розрахунок
інфляційних втрат зроблено позивачем
вірно, то вимога про стягнення 9,24 грн. -
інфляційних втрат підлягає
задоволенню повністю.

Позивач, також, просив суд відшкодувати
за рахунок відповідача 810,65 грн. - витрат
за послуги адвоката.

На підставі статті 44 ГПК України до
складу судових витрат входить, зокрема,
оплата послуг адвоката.

Відповідно до норм ч. 5 статті 49 ГПК
України оплата послуг адвоката при
частковому задоволення позову
покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до Угоди № 13123/2 від 23.10.2013
року вирішення питання стягнення
заборгованості з Відповідача було
доручено Позивачем адвокатській
компанії "Бірк і Партнери". Згідно
наказу № 19 від 01.12.1998 року адвокатської
компанії "Бірк і Партнери" ОСОБА_3
призначено на посаду адвоката згідно
штатного розпису. Відповідно до Акту
приймання-здачі виконаних робіт №292
від 11.12.2013 (а.с. 80) адвокатською
компанією "Бірк і Партнери" виконано
роботи на загальну суму 4 701,98 грн.
(оплачено згідно платіжного доручення
№1605 від 12.12.2013), а з обліку часу
витрачено на виконання адвокатської
допомоги для позивача в період
26.10.2013-23.12.2013 (справа про стягнення
заборгованості та штрафних санкцій з
відповідача) вбачається, що виконано
роботи на суму 810,65 грн.

Варто зазначити, що в Рішенні
Господарського суду міста Києва від
06.02.2014 у справі №910/23514/13 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автокомп Сервіс" до
Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Київтрансгаз" про стягнення 40 667,84 грн.,
на яке посилається відповідач,
відмовлено позивачу в компенсації
витрат по оплаті послуг адвоката за
Угодою № 13123/2 від 23.10.2013 в сумі 2 269,82 грн.,
оскільки суду не було надано доказів
представництва в суді інтересів
позивача саме адвокатом ОСОБА_3

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, під час розгляду даної справи в
суді першої інстанції в судових
засіданнях 21.01.2014 року та 11.02.2014 року
інтереси позивача представляв адвокат
ОСОБА_3 (адвокатське свідоцтво НОМЕР_2),
як і в судовому засіданні від 02.04.2014 в
суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що витрати позивача на
оплату послуг адвоката були
розподілені судом першої інстанції
відповідно до ст. 49 ГПК України, проте,
підлягають перерахунку пропорційно
розміру задоволених позовних вимог з
урахуванням наслідків перегляду
даного оскаржуваного рішення в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія суддів дійшла висновку про те,
що апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Київтрансгаз", підлягає частковому
задоволенню, а рішення Господарського
суду міста Києва від 13.02.2014 у справі
№910/23511/13, як таке, що прийняте з
порушенням норм процесуального права,
підлягає скасуванню в частині
стягнення 2,72 грн. - інфляційних втрат з
прийняттям у відповідності до п.2 ч.1
ст.103 ГПК України у цій частині вимог
нового рішення про задоволення позову
та стягнення інфляційних втрат в сумі
9,24 грн., в решті частини оскаржуване
рішення підлягає залишенню без змін.
Судові витрати підлягають розподілу
відповідно до норм ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Київтрансгаз" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 р. у справі №910/23511/13
скасувати в частині стягнення 2,72 грн. -
інфляційних втрат та прийняти нове
рішення у цій частині вимог та стягнути
з відповідача 9,24 грн. - інфляційних
втрат.

В решті частини рішення залишити без
змін.

Резолютивну частину рішення викласти в
наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ,
Кловський узвіз, будинок 9/1,
ідентифікаційний код 30019801) в особі
філії "Управління магістральних
газопроводів "Київтрансгаз" (03065, м.
Київ, пр. Комарова, 44, ідентифікаційний
код 23517243) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Автокомп
Сервіс" (01054, м. Київ, вулиця Дмитрівська,
будинок 26, квартира 44, ідентифікаційний
код 34694129) 50 (п'ятдесят) грн. 79 коп. - пеня, 9
(дев'ять) грн. 24 коп. - інфляційні втрати,
54 (п'ятдесят чотири) грн. 44 коп. - 3 %
річних, 134 (сто тридцять чотири) грн. 72
коп. - витрати по сплаті судового збору
та 63 (шістдесят три) грн. 47 коп. - витрати
на оплату послуг адвоката. Видати
наказ.

В решті частини позову відмовити».

3. Матеріали справи № 910/23511/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.О. Кондес

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха