м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арма"
до Фонду державного майна України
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Закрите акціонерне
товариство "Туристично-оздоровчий
про відшкодування збитків в сумі 9662151,72
Судді:
Васильченко Т.В. (головуючий)
в присутності представників сторін:
від позивача - Петрова О.Є., довіреність
від відповідача - Сіднєнко О.Л.,
довіреність від 20.12.2013;
від третьої особи - не з'явилися.
Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Арма" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Фонду державного майна
України про відшкодування збитків в
сумі 9662151,72 грн., з яких 3621000,00 грн. -
матеріальні збитки та 6041151,72 грн. -
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
згідно із наказом від 10.10.2002 №1791 Фонд
державного майна України (далі - ФДМУ)
виступив засновником разом із
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Арма" закритого
акціонерного товариства "ТОК "Польот",
однак 15.04.2010 ФДМУ видав наказ №496 "Про
скасування наказу ФДМУ від 10.10.2002 №1791
внаслідок якого з активів ЗАТ "ТОК
"Польот" виведено основні засоби, що
передані відповідачем як внесок до
статутного фонду третьої особи, чим
завдано Товариству з обмеженою
відповідальністю "Арма" збитків у
розмірі його внеску до статутного
фонду, а саме 3621000,00 грн., на які позивач
у зв'язку з знеціненням коштів
нарахував інфляційні у розмірі 6041151,72
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.11.2013 порушено провадження у
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Закрите
акціонерне товариство
"Туристично-оздоровчий комплекс
"Польот" та відкладено розгляд справи.
27.01.2014 відповідач подав відзив на
позовну заяву, в якому проти позову
заперечив повністю, з огляду на те, що
його дії є законними та відповідають
змісту постанови Вищого
господарського суду України від 20.04.2010
у справі №17/469, якою наказ Фонду
державного майна України від 10.10.2002 №1791
визнано недійсним. Також у відзиві
зазначено, що позивачем пропущено
загальний строк позовної давності у
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 продовжено
процесуальний строк розгляду справи та
відкладено розгляд справи на 10.02.2014.
10.02.2014 третя особа подала письмові
пояснення по справі, в яких зауважила
на тому, що всупереч діючому
законодавству Фонд державного майна
України своїм наказом №496 «Про
скасування наказу Фонду державного
майна України від 10.10.2002 №1791 фактично
позбавив ЗАТ «ТОК «Польот» права
власності на об'єкти нерухомості
передані до статутного фонду, чим
завдав збитків його засновнику - ТОВ
В судовому засіданні 10.02.2014, в зв'язку зі
складністю справи, суд дійшов висновку
про призначення колегіального
розгляду даної справи.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 10.02.2014 призначено
наступному складі суду: Головуючий
суддя: Васильченко Т.В., судді: Босий
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 прийнято справу №
у складі: Головуючий суддя: Васильченко
Т.В., судді: Босий В.П., Марченко О.В. та
призначено розгляд справи на 17.03.2014.
В судовому засіданні 17.03.2014 представник
позивача вимоги викладені в позовній
заяві підтримав в повному обсязі,
просив задовольнити.
Представник відповідача, в свою чергу,
проти позовних вимог заперечив в
Третя особа в судове засідання свого
представника не направила, про причини
неявки суду не повідомила, хоча про час
та місце проведення судового засідання
повідомлена своєчасно та належним
Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" розпочинаючи судовий
розгляд, суддя має встановити, чи
повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка третьої особи
не перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
В судовому засіданні 17.03.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, які приймали
участь при розгляді справи, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, та оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу від 10.10.2002 №1791 "Про
участь Фонду державного майна України
у закритому акціонерному товаристві
"Туристично-оздоровчий комплекс
"Польот" Фонд державного майна України
виступив засновником закритого
акціонерного товариства "ТОК "Польот".

У зв'язку з цим та на підставі протоколу
№1 від 15.10.2002 установчих зборів
акціонерів ЗАТ "ТОК "Польот" позивач та
відповідач уклали установчий договір і
затвердили Статут ЗАТ "ТОК "Польот"
(далі - товариство).

Розділом 4 Установчого договору "Про
створення та діяльність ЗАТ "ТОК
"Польот" засновники визначили, що ФДМУ у
статутний фонд ЗАТ "ТОК "Польот" передає
нерухоме майно, а саме будівлі і
споруди Спеціалізованого
санаторію-профілакторію "Польот" на
загальну суму 3479000 грн., що складає 49%
акцій товариства, а ЗАТ "Арма" сплачує
вартість акцій шляхом внесення
грошових коштів загальною сумою 3621000
грн., що відповідає 51% статутного фонду
товариства. Аналогічний розподіл акцій
передбачено також статутом третьої
особи.

На виконання умов установчого договору
в якості внеску до статутного фонду
товариства платіжними дорученнями №653
від 07.11.2002, №394 від 12.11.2003, №414 від 05.12.2003,
№415 від 05.12.2003 позивач сплатив грошові
кошти у розмірі 3621000 грн.

В свою чергу, відповідач 15.10.2002 згідно
акту приймання-передачі вніс до
статутного фонду товариства нерухоме
майно загальною вартістю 3479000 грн.

Таким чином, статутний фонд ЗАТ "ТОК
"Польот" становить 7100000,00 грн., який
поділено на 7100000 простих іменних акцій
номінальною вартістю 1 грн. кожна (п. 6.1
Статуту Товариства). Позивач є
власником 3621000 акцій ЗАТ "ТОК "Польот"
номінальною вартістю 1 грн. за одну
акцію, що складає 51% статутного
капіталу товариства, а відповідач є
власником 3479000 акцій ЗАТ "ТОК "Польот"
номінальною вартістю 1 грн. за одну
акцію, що складає 49% статутного
капіталу товариства (п. 6.2. Статуту
Товариства).

Втім, 15.04.2010 відповідач прийняв наказ
№496 "Про скасування наказу Фонду
державного майна України від 10.10.2002 №1791
"Про участь Фонду державного майна
України у ЗАТ "ТОК "Польот".

Позивач, вважає дії Фонду державного
майна України по скасуванню наказу від
10.10.2002 №1791 незаконними та такими, що
спричинили йому збитки, у розмірі його
внеску в статутний фонд товариства,
оскільки відповідач фактично
неправомірно розпорядився об'єктами
нерухомості ЗАТ "ТОК "Польот" шляхом
видання наказу № 496 від 15.04.2010, у зв'язку
з чим звернувся до суду з даним позовом
в порядку ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Відповідач, в свою чергу, заперечив
проти позову оскільки його дії по
прийняттю наказу №496 від 15.04.2010 є
законними, що встановлено судовими
рішеннями.

Оцінивши подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов наступних
висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Втім, для настання відповідальності
необхідна наявність складу
правопорушення, а саме: а) наявність
шкоди, б) протиправна поведінка
заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок
між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може
виявлятися у прийнятті нею
неправомірного рішення або у
неправомірній поведінці (діях або
бездіяльності). Протиправною у
цивільному праві вважається поведінка,
яка порушує імперативні норми права
або санкціоновані законом умови
договору, внаслідок чого порушуються
права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна
шкода, що виражається у зменшенні майна
потерпілого в результаті порушення
належного йому майнового права, та
(або) применшенні немайнового блага
(життя, здоров'я тощо). У відносинах, що
розглядаються, шкода -це не тільки
обов'язкова умова, але й міра
відповідальності, оскільки за
загальним правилом статті, що
коментується, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі. Мова
йде про реальну шкоду та упущену вигоду
(ст. 22 ЦК України).

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою особи та завданою шкодою є
обов'язковою умовою відповідальності,
яка передбачає, що шкода стала
об'єктивним наслідком поведінки
завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди. Відсутність у діях
особи умислу або необережності
звільняє її від відповідальності, крім
випадків, коли за нормами ЦК
відповідальність настає незалежно від
вини.

Особливістю деліктної
відповідальності за завдану шкоду є
презумпція вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України
особа, яка завдала шкоду, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Тобто
відсутність вини у завданні шкоди
повинен доводити сам завдавач шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

При цьому, збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки) або доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Статтею 56 Конституції України
закріплено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
свої повноважень.

Фонд державного майна України є
центральним органом виконавчої влади
України із спеціальним статусом, який у
своїй діяльності керується
Конституцією України, законодавчими
актами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України, а
також тимчасовим положенням про Фонд
державного майна України, затвердженим
постановою Верховної Ради України від 7
липня 1992 року.

Згідно до пунктів 1, 6 вказаного
тимчасового положення фонд є державним
органом, який здійснює державну
політику в сфері приватизації
державного майна, виступає
орендодавцем майнових комплексів, що є
загальнодержавною власністю та має
право видавати в межах своєї
компетенції нормативні документи,
обов'язкові для виконання органами
державної виконавчої влади, іншими
юридичними особами, контролювати їх
виконання.

15.04.2010 Фонд державного майна України, як
державний орган, в межах своїх
повноважень прийняв наказ №496 «Про
скасування наказу Фонду державного
майна України від 10.10.2002 №1791 «Про
участь Фонду державного майна України
у Закритому акціонерному товаристві
"ТОК «Польот».

Позивач вважає, що дії Фонду державного
майна України по скасуванню наказу від
10.10.2002 №1791 є незаконними, у зв'язку з
чим йому завдано збитків.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Статті 1173, 1174 ЦК України є
спеціальними і передбачають певні
особливості, характерні для розгляду
справ про деліктну відповідальність
органів державної влади та посадових
осіб, які відмінні від загальних правил
деліктної відповідальності. Так,
зокрема, цими правовими нормами
передбачено, що для застосування
відповідальності посадових осіб та
органів державної влади наявність вини
не є обов'язковою. Втім, цими нормами не
заперечується обов'язковість
наявності інших елементів складу
цивільного правопорушення, які є
обов'язковими для доказування у спорах
про стягнення збитків.

Таким чином, предметом доказування у
даній справі є факти неправомірних дій
(бездіяльності) органу державної влади
при прийнятті відповідного рішення
шляхом видання наказу, виникнення
шкоди та причинний зв'язок між
неправомірними діями (бездіяльністю)
органу державної влади і заподіянням
шкоди.

При цьому, неправомірність дій
(бездіяльності) органу державної влади
має підтверджуватись належними
доказами, зокрема, відповідним
рішенням суду, яке може мати
преюдиційне значення для справи про
відшкодування збитків. (аналогічна
правова позиція наведена в постанові
Верховного Суду України від 25.10.2005 у
справі № 32/421).

Позаяк, в даному випадку, наказ Фонду
державного майна України №496 від 15.04.2010
«Про скасування наказу від 10.10.2002 № 1791
«Про участь Фонду державного майна
України у Закритому акціонерному
товаристві "ТОК «Польот» є чинним і
його невідповідність законодавству у
визначеному порядку не встановлена.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 08.04.2011, яка залишена
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2012, відмовлено в позові про
визнання протиправним та скасування
наказу Фонду державного майна України
№496 від 15.04.2010 "Про скасування наказу
ФДМУ від 10.10.2002 № 1791 "Про участь Фонду
державного майна України у Закритому
акціонерному товаристві "ТОК "Польот", з
підстав того, що наказ прийнятий згідно
до діючого законодавства, у тому числі
угоди між Україною та Російською
Федерацією про взаємне визнання прав
та регулювання відносин власності від
15.01.1993 та необхідних документів, а саме:
документів РФ про підтвердження за
російською стороною прав власності на
санаторій - профілакторій «Польот» та
доручення прем'єр-міністра України від
25.03.2010 №14187/1/1-10. При цьому, доводи про
протиправність вказаного наказу, як
такого, що суперечить Конституції та
законам України, прийнятий у спосіб, що
не передбачений чинними
нормативно-правовими актами та порушує
права і законні інтереси суб'єктів
господарювання визнані безпідставними
і неспроможними.

Отже, факт протиправних дій зі сторони
відповідача, яке полягає за
твердженням позивача у виданні ним
наказу № 496 від 15.04.2010, і як наслідок
спричинення відповідачем своїми діями
шкоди позивачу, спростовується
матеріалами справи.

Крім того, позивачем не доведено
належними доказами і понесення ним
самих збитків у розмірі внеску до
статутного капіталу ЗАТ "ТОК "Польот",
оскільки як вбачається з матеріалів
справи позивач станом на час розгляду
справи є акціонером вказаного
товариства та володіє акціями
загальною номінальною вартістю в
визначеному розмірі. Жодних доказів
наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
винесеним наказом ФДМУ №496 від 15.04.2010
та заявленими збитками, які на думку
позивача полягають у неможливості
отримувати прибуток від діяльності
товариства або повернення позивачем
свого вкладу, позивачем суду не надано.
Тобто, позивачем не доведено наявності
всіх елементів складу правопорушення,
як необхідної умови для відшкодування
збитків (шкоди).

При цьому, суд враховано, що наказ Фонду
державного майна України від 10.10.2002 №1791
"Про участь Фонду державного майна
України у Закритому акціонерному
товаристві "ТОК "Польот", який
відповідач скасував наказом №496 від
15.04.2010, визнаний в подальшому в судовому
порядку недійсним, як такий, що
протирічить вимогам чинного
законодавства.

Отже, позивач під час розгляду справи
не довів завдання йому збитків у
спірній сумі саме неправомірними діями
відповідача, що являють собою видання
наказу №496 від 15.04.2010, та наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
збитками та протиправною поведінкою
відповідача, як і не довів сам факт
понесення збитків.

Тоді як, в силу вимог ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доводи ж позивача про те, що відповідач
фактично неправомірно розпорядився
об'єктами нерухомості ЗАТ "ТОК "Польот"
шляхом видання наказу № 496 від 15.04.2010
судом не приймаються до уваги, оскільки
як вказує сам позивач та вбачається з
матеріалів справи дане майно
перебувало у власності третьої особи,
на захист прав якої позивач не
уповноважений. Так, відповідно до
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.2008 №13 "Про практику
розгляду судами корпоративних спорів"
акціонери (учасники) господарського
товариства не вправі звертатися до
суду за захистом прав та інтересів
інших акціонерів (учасників)
господарського товариства та самого
товариства поза відносинами
представництва.

З урахуванням вищевикладеного,
оцінивши подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
недоведеність позивачем своїх вимог, з
заявлених підстав, у зв'язку з чим суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі, з покладанням на
позивача витрат по сплаті судового
збору згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки в задоволенні
позову належить відмовити у зв'язку з
його необґрунтованістю та
недоведеністю, у суду відсутні
підстави для застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності навіть і за умови його
пропуску позивачем.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.03.2014.

Головуючий суддя
Т.В. Васильченко

Судді
В.П. Босий

О.В.
Марченко