донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

25.03.2014 справа №20/95

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агапова
О.Л.суддів:Гези Т.Д.., Мартюхіної Н.О. При
секретарі судового засідання:
Пеленова О.О. за участю представників
сторін: від позивача:не
з'явився від відповідача: Кізілова М.М. -
представник за дов. від ВДВС: Хноєв С.Г. -
представник за дов. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України, м.Київна
ухвалу господарського суду Донецької
області від21 січня 2014р. за скаргою:
Комунального підприємства "Компанія
"Вода Донбасу"про - визнати
неправомірними дії Державної
виконавчої служби України щодо
винесення постанови від 01.03.2012р. № 24764037
про стягнення з КП "Компанія "Вода
Донбасу" виконавчого збору; - визнати
постанову від 01.03.2012р. № 24764037 про
стягнення з КП "Компанія "Вода Донбасу"
виконавчого збору в сумі 1.322.987,68 грн. -
недійсною; - поновити для КП "Компанія
"Вода Донбасу" строк для самостійного
виконання рішення господарського суду
Донецької області № 20/95 від 06.07.2010р.у
справі№ 20/95 (судді Величко Н.В.)за
позовом: Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Донецькобленерго",
м.Горлівкадо відповідача:Комунального
підприємства "Компанія "Вода Донбасу",
м. Донецьк про стягнення 14.224.075,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 21.01.2014р. задоволено скаргу
Комунального підприємства "Компанія
"Вода Донбасу", м.Донецьк на дії
Державної виконавчої служби України, м.
Київ у справі № 20/95 (суддя Величко Н.В.)
за позовом Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м.
Горлівка до Комунального підприємства
"Компанія "Вода Донбасу", м. Донецьк про
стягнення 14.224.075,41 грн.

Визнано дії Державної виконавчої
служби України щодо винесення
постанови від 01.03.2012р. № 24764037 про
стягнення з КП "Компанія "Вода Донбасу"
виконавчого збору у сумі 1.322.987,68 грн.
такими, що не відповідають Закону
України "Про виконавче провадження".

Визнано постанову від 01.03.2012р. № 24764037
про стягнення з КП "Компанія "Вода
Донбасу" виконавчого збору в сумі
1.322.987,68 грн. недійсною.

Ухвала господарського суду мотивована
тим, що в матеріалах справи відсутні
належні докази особистого вручення під
розписку або направлення ДВС
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення боржнику - КП "Компанія
"Вода Донбасу" Постанови від 01.03.2012р. про
відкриття виконавчого провадження, в
якій був встановлений строк для
самостійного виконання рішення
боржником; відсутні також докази
отримання останнім зазначеної
постанови. В порушення норм діючого
законодавства боржник не був обізнаний
про межі встановленого ДВС строку на
добровільне виконання рішення суду у
справі №20/95.

Не погоджуючись з ухвалою
господарського суду, Державна
виконавча служба України, м. Київ,
звернулась з апеляційною скаргою про
її скасування.

В апеляційній скарзі заявник
посилається та те, що спірна ухвала
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник зазначає, що відповідно до ст.
12 Закону України "Про виконавче
провадження" сторони зобов'язані
протягом трьох робочих днів письмово
повідомляти державного виконавця про
повне або часткове самостійне
виконання рішення боржником, однак
жодна зі сторін цього не зробила. До
того ж, рішення суду боржником не було
виконано у семиденний строк, а виконано
майже через 1,5 року.

Крім того, апелянт зазначає, що
боржником були порушені строки на
оскарження процесуального документу
виконавчого провадження, які не
підлягають поновленню. У судовому
засідання представник апелянта просив
ухвалу суду першої інстанції скасувати
та скаргу задовольнити.

Відповідач, Комунальне підприємство
"Компанія "Вода Донбасу", надав відзив
на апеляційну скаргу, у якому зазначив,
що вважає ухвалу господарського суду
законною та обґрунтованою, а тому
такою, що не підлягає скасуванню.

Позивач відзиву суду не надав, своєї
позиції стосовно вимог апеляційної
скарги не висловив, уповноважених
представників до судового засідання не
направив.

Про час та місце розгляду справи
сторони були повідомлені належним
чином, що підтверджується наявними у
матеріалах справи поштовими
повідомлення про вручення апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 102 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна скарга на ухвалу місцевого
господарського суду розглядається
протягом п'ятнадцяти днів з дня
прийняття апеляційної скарги до
провадження. Ухвалами Донецького
апеляційного господарського суду явка
сторін не була визнана обов'язковою.
Враховуючи викладене, та скорочений
термін розгляду апеляційних скарг на
ухвали місцевого суду, а також беручи
до уваги, що апеляційна інстанція,
відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядає справу за наявними в
ній доказами і не зв'язана доводами
апеляційної скарги, судова колегія
вважає можливим розглянути апеляційну
скаргу за відсутністю представника
позивача.

Дослідивши матеріали справи, доводи
заявника скарги, перевіривши повноту
встановлених судом обставин справи та
їх юридичну оцінку, судова колегія
встановила.

29.11.2012р. до господарського суду
Донецької області надійшла скарга
Комунального підприємства "Компанія
"Вода Донбасу", в якій скаржник просив
визнати неправомірними дії Державної
виконавчої служби України щодо
винесення постанови від 01.03.2012р. № 24764037
про стягнення з КП "Компанія "Вода
Донбасу" виконавчого збору; визнати
постанову від 01.03.2012р. № 24764037 про
стягнення з КП "Компанія "Вода Донбасу"
виконавчого збору в сумі 1.322.987,68 грн. -
недійсною; поновити для КП "Компанія
"Вода Донбасу" строк для самостійного
виконання рішення господарського суду
Донецької області № 20/95 від 06.07.2010р.

В обґрунтування своєї скарги Боржник
посилався на те, що на його адресу
постанова про відкриття виконавчого
провадження у передбачений ст.31 Закону
України "Про виконавче провадження"
спосіб направлена не була, а про
прийняття оскаржуваної постанови,
рівно як і про існування виконавчого
провадження, представнику КП "Компанія
"Вода Донбасу" стало відомо лише 19.11.2012р.
у судовому засіданні з іншої справи.

Господарський суд Донецької області
ухвалою від 29.11.2012 р. призначив вказану
скаргу до розгляду. Ухвалою суду від
23.04.2013р. Комунальному підприємству
"Компанія "Вода Донбасу" відновлено
строк на подачу скарги. А ухвалою суду
від 28.05.2013р. замінено назву стягувача у
цій справі з Публічного акціонерного
товариства "Донецькобленерго" на
Публічне акціонерне товариства "ДТЕК
Донецькобленерго".

Розпорядженням голови господарського
суду від 14.01.2014р. справу № 20/95 передано
судді Величко Н.В.

При розгляді справи господарським
судом встановлено, що Відкрите
акціонерне товариство
„Донецькобленерго", м. Горлівка,
звернулось до господарського суду із
позовом до Комунального підприємства
"Компанія "Вода Донбасу", м.Донецьк, про
стягнення 14224075,41 грн., з яких 13229876,76 грн.
- сума основного боргу за спожиту
активну електричну енергію, 456943,82 грн. -
сума індексу інфляції, 468493,54 грн. - сума
пені, 68761,29 грн. - сума 3% річних.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 06.07.2010р. у справі
№ 20/95 позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства
„Донецькобленерго" до Комунального
підприємства "Компанія "Вода Донбасу"
про стягнення 14.224.075,41 грн., з яких
13.229.876,76 грн. - сума основного боргу за
спожиту активну електричну енергію,
456.943,82 грн. - індекс інфляції, 468.493,54 грн. -
пеня, 68.761,29 грн. - 3% річних, задоволено
частково: зменшено розмір стягуваної
суми пені до 374.794,83 грн., стягнуто з
Комунального підприємства "Компанія
"Вода Донбасу" на користь Відкритого
акціонерного товариства
„Донецькобленерго" 13.229.876,76 грн.
основного боргу за спожиту активну
електричну енергію, 456.943,82 грн. індексу
інфляції, 68.761,29 грн. 3% річних, 374.794,83 грн.
пені, 25.500,00 грн. держмита та 234,20 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

20.07.2010р. на виконання цього рішення
господарським судом видано відповідні
накази.

На підставі заяви стягувача, державним
виконавцем за постановою ВП № 24764037 від
25.02.2011р. відкрито виконавче провадження
за наказом господарського суду
Донецької області № 20/95 від 20.07.2010р. про
стягнення з Комунального підприємства
"Компанія "Вода Донбасу" на користь
Відкритого акціонерного товариства
„Донецькобленерго" 13.229.876,76 грн.
основного боргу за спожиту активну
електричну енергію та надано боржнику
на добровільне виконання рішення суду
семиденний строк з моменту отримання
цієї постанови

Пунктом 2 зазначеної Постанови для
самостійного виконання рішення суду
згідно з виконавчим документом
боржнику встановлений семиденний
строк з моменту винесення (отримання)
Постанови про відкриття виконавчого
провадження. Державним виконавцем
попереджено боржника про стягнення з
нього виконавчого збору у разі
ненадання документального
підтвердження виконання рішення (п.3
Постанови), а також постановлено
направити копію Постанови стягувачу та
боржнику (п.4 Постанови).

01.03.2012р. державним виконавцем винесено
постанову ВП № 24764037 про стягнення
виконавчого збору у розмірі 1.322.987,68 грн.
на користь держави на підставі ст.28
Закону України "Про виконавче
провадження" в редакції, чинній на
момент винесення цієї постанови (т.3
а.с.41). Зазначена постанова про
стягнення виконавчого збору була
направлена боржнику з супровідним
листом № 3510-0-26-11/5-56/5 від 20.03.2012р.

Перевіривши повноту встановлених
судом першої інстанції обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки,
Донецький апеляційний господарський
суд дійшов висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

1) Відповідно до ст.124 Конституції
України та ст. 115 Господарського
процесуального Кодексу України,
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

За змістом Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Так, відповідно до ч.ч.2, 5 ст.25 Закону
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження, у якій вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

З ч.1 ст.31 Закону вбачається, що копії
постанов про відкриття виконавчого
провадження мають надсилатися
сторонам та іншим учасникам
виконавчого провадження із
супровідними листами рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.
Боржник вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі. У ч.4 ст.31 Закону зазначено,
що державний виконавець або
уповноважена ним особа може особисто
вручити документи виконавчого
провадження сторонам або іншим
учасникам виконавчого провадження під
розписку.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для
самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений ч.2 ст.25 цього Закону для
самостійного його виконання,
постановою державного виконавця з
боржника стягується виконавчий збір у
розмірі 10 відсотків суми, що підлягає
стягненню. У зазначеному розмірі
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі самостійного виконання
боржником рішення після початку його
примусового виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

Частиною 1 ст.6 Закону передбачений
обов'язок державного виконавця
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

На момент прийняття спірної
оскаржуваної Постанови (01.03.2012р.) діяла
Інструкція про проведення виконавчих
дій, затверджена Наказом Міністерства
юстиції України №74/5 від 15.12.1999р.,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 15.12.1999р. за №865/4158 (далі -
Інструкція), яка втратила чинність лише
17.04.2012р. на підставі Наказу
Міністерства юстиції України №512/5 від
02.04.2012р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02.04.2012р.
за №489/20802.

Пункт 4.1.1. Інструкції передбачав, що
державний виконавець, починаючи
виконувати рішення, повинен
пересвідчитись, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк.

Таким чином, обґрунтованим є висновок
місцевого суду про те, що обізнаність
боржника з фактом відкриття
виконавчого провадження є обов'язковою
умовою для застосування до нього
будь-яких заходів, передбачених
Законом.

З матеріалів справи вбачається, що
виконавчою службою не надані належні
докази направлення боржнику постанов
про відкриття виконавчого провадження
та стягнення виконавчого збору.

Отже, на порушення наведених вище
приписів Закону боржник не був
обізнаний про межі встановленого ДВС
строку на добровільне виконання
рішення суду у справі №20/95, а також про
факт спливу зазначеного строку на
момент добровільної оплати боргу за
наказом №20/95 про стягнення
заборгованості за активну
електроенергію. Вказане виключає
можливість дотримання боржником
визначених органом примусового
виконання строків і, як наслідок,
виключає можливість стягнення з
боржника виконавчого збору у випадку
невиконання рішення у строк,
встановлений для самостійного його
виконання, а також у випадку
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання шляхом перерахування коштів
безпосередньо на рахунок стягувача (ч.1
ст.28 Закону).

2) Як вищевказане, Закон України "Про
виконавче провадження" надає боржнику
можливість виконати судове рішення
самостійно у встановлений для
добросовісного виконання строк,
оскільки, у разі його невиконання,
судове рішення буде виконано в
примусовому порядку, що, в свою чергу,
буде мати негативні наслідки для
боржника.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Заходами примусового виконання
рішень, згідно до ст.32 Закону України
"Про виконавче провадження", є:

1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові
від інших осіб;

2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи,
будь-яких заходів примусового
виконання судового наказу у цій справі,
визначених ст.32 Закону України "Про
виконавче провадження", зокрема,
звернення стягнення на майно або
грошові кошти боржника, тощо Державною
виконавчою службою України здійснено
не було, що не спростовується
представником апелянта.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті
25 цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Частиною 3 ст.27 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
у разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Згідно ст.25, ч.3 ст. 27 Закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції, що
набула чинності з 09.03.2011 року)
нарахування виконавчого збору
пов'язано із початком примусового
виконання рішення шляхом застосування
певних заходів примусового виконання
судового рішення, визначених ст.32
Закону України "Про виконавче
провадження" (в новій редакції від
09.03.2011 року).

Враховуючи викладене, та те, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази проведення органом державної
виконавчої служби дій з примусового
виконання судового рішення,
передбачені Законом України "Про
виконавче провадження", підстави для
стягнення виконавчого збору були
відсутні.

Таким чином, колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
вважає доводи апеляційної скарги
безпідставними, а ухвалу
господарського суду Донецької області
такою, що ґрунтується на законодавстві
та матеріалах справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 101, 102, 103, , 105, 106, 1212 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України, м. Київ на
ухвалу господарського суду Донецької
області від 21.01.2014року у справі №20/95-
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької
області від 21.01.2014року у справі №20/95 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову апеляційної
інстанції може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України у
встановленому законодавством порядку
протягом 20 днів через Донецький
апеляційний господарський суд.

Головуючий
О.Л.Агапов

Суддя
Т.Д.Геза

Суддя
Н.О.Мартюхіна

Надруковано: 7 прим.

1 прим.
- позивачу; 1 прим. - відповідачу; 1 прим.
- у справу;

2 прим.
- апеляційному суду; 1 прим. - ВДВС; 1
прим. - ГСДО