ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 р.
Справа № 910/24173/13

За позовом: державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця", м. Київ,до
відповідача:товариства з обмеженою
відповідальністю "Технології ремонту
транспортної інфраструктури", м. Судова
Вишня,про: стягнення 41.241,37 грн. Суддя Т.
РимЗа участю
представників:позивача:Ходаківський
Ю.П. - довіреність від
27.01.2014.,відповідача:Бориславський А.Р. -
довіреність від 25.12.2013 р.На розгляд
Господарського суду міста Києва подано
позов державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Технології ремонту
транспортної інфраструктури" про
стягнення 41.241,37 грн. Ухвалою
Господарського суду міста Києва від
16.12.2013 р. справу №910/24173/13 передано за
підсудністю до Господарського суду
Львівської області. Ухвалою
Господарського суду Львівської
області від 10.01.2014 р. провадження у
справі порушено, справу призначено до
розгляду на 15.01.2014 р. Рух справи
відображено у попередніх ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідач у порушення умов договору
поставки №ПЗ/КМС193-106804/НЮ від 20.12.2010 р.
не здійснив оплати залізничного тарифу
на вивіз шпал, внаслідок чого виникла
заборгованість у сумі 41.241,37 грн.

Відповідач у поданому відзиві просить
відмовити у задоволенні позовних вимог
у зв'язку з наступним. Сторони узгодили
в межах договору поставки
№ПЗ/КМС193-106804/НЮ від 20.12.2010 р. вартість
поставки у сумі 54.986,99 грн., включаючи й
транспортування товару. Тому
відповідач не погоджувався щодо оплати
поставленої продукції понад суму,
визначену у договорі. Просить
застосувати позовну давність до
позовних вимог, оскільки вважає, що
скорочена позовна давність у зв'язку з
перевезенням вантажу (пункт 6 частини
другої статті 258 Цивільного кодексу
України) позивачем пропущена. Крім
того, подав клопотання про призначення
судової експертизи щодо визначення
вартості виконаних перевезень.

В судове засідання 19.03.2014 р. позивачем
подано заперечення на відзив
відповідача. У цьому запереченні
позивач вказує на те, що відповідач
покликається на положення Розділу 5
договору поставки №ПЗ/КМС193-106804/НЮ від
20.12.2010 р. Проте цей розділ регулює
тільки ціну товару, і не регулює
вартість транспортування товару. Строк
позовної давності не сплив, оскільки до
договору поставки підлягає
застосування загальна позовна
давність у 3 роки. Заперечив щодо
призначення експертизи у зв'язку з тим,
що не потрібно спеціальних знань для
визначення залізничного тарифу.

Суд відмовляє у задоволення клопотання
відповідача про призначення судової
експертизи у зв'яжу з тим, що питання
щодо вартості поставки товару (в тому
числі залізничного тарифу) не потребує
для вирішення спеціальних знань.

В судовому засіданні 19.03.2014 р.
відповідачем заявлено усне клопотання
про відкладення розгляду справи з
метою підготувати клопотання про
відстрочення/розстрочення виконання
рішення. Позивач заперечив проти
поданого клопотання, оскільки вважає
його таким, що спрямоване на
затягування розгляду справи.

Суд відхиляє подане клопотання у
зв'язку зі тим, що строк вирішення спору
обмежений, а судом уже він
продовжувався. Суд звертає увагу, що
позовну заяву скеровано на юридичну
адресу відповідача 21.01.2014 року,
відповідачем отримано ухвалу про
порушення провадження у справі 27.01.2014
року, представник відповідача
з'являвся в судові засідання 12.02.2014
року, 05.03.2014 року, 19.03.2014 року, подавав до
суду заперечення на позов, розгляд
справи відкладався судом за
клопотаннями відповідача, строк
розгляду справи було продовжено за
клопотанням відповідача. За таких
обставин суд дійшов висновку, що
відповідачу було створено усі
можливості для подання відповідних
документів на підтвердження своєї
позиції, а подане клопотання про
відкладення розгляду справи з метою
підготовки клопотання про
відстрочення чи розстрочення розгляду
справи спрямоване на затягування
розгляду справи.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. З огляду
на зазначене, з метою дотримання
строків розгляду справи та
забезпечення принципу розумності
строків вирішення спору, оскільки суду
не доведено неможливості розгляду
справи в цьому судовому засіданні, суд
відхиляє клопотання про відкладення
розгляду справи.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Відповідачем скеровано на адресу
позивача лист від 03.12.2010 р. №43 із
проханням укласти угоду на поставку
шпал залізобетонних у кількості 1200
штук. Між сторонами у справі укладено
договір поставки №ПЗ/КМС193-106804/НЮ від
20.12.2010 р. (надалі - Договір поставки). За
умовами цього договору постачальник
(позивач у справі) зобов'язується
передати у власність замовнику
(відповідач у справі) певну продукцію,
відповідно до специфікації (додаток
№1), а замовник зобов'язується приймати
цей товар на умовах даного договору. У
Специфікації №1 (додаток №1 до Договору
поставки) сторонами визначено, що
вартість 1 шт. шпали становить 38,1854 грн.
(без ПДВ).

Товар поставляється транспортом
постачальника за рахунок замовника на
умовах FCA (франко-перевізник, згідно з
вимогами Інкотермс (у редакції 2000 р.)
(пункт 4.2 Договору поставки).

Замовник оплачує поставлений
постачальником товар за ціною,
вказаною у специфікації. Ціна
продукції складає 45,82 грн. (в т. ч. ПДВ 20% -
7,64 за одну шпалу). (пункти 5.1, 5.4
Договору). На виконання умов Договору
поставки позивачем поставлено, а
відповідачем прийнято товар, про що
свідчить квитанція про приймання
вантажу №33604899 від 24.12.2010 р. на суму 24.888,00
грн. у кількості 896 шт.

Згідно з накопичувальною карткою
№24121179 від 24.12.2010 р. вартість робіт
(послуг), пов'язаних із поставкою товару
залізничним транспортом становить
1.548,78 грн.

Позивачем виставлено рахунки до
оплати:

- рахунок №118 від 22.12.2010 р. на суму
41.056,94 грн. за реалізацію залізобетонних
шпал;

- рахунок №1 від 17.01.2011 р. на суму
41.241,37 грн. залізничного тарифу.

Як убачається із матеріалів справи,
відповідачем здійснено оплату
вартості поставленого товару у сумі
41.056,94 грн., про що свідчать банківські
виписки, долучені до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що
неоплаченою залишається 41.241,37 грн.
залізничного тарифу. Позивачем
надіслано на адресу відповідача
претензію від 23.12.2011 р. про оплату боргу
у сумі 41.241,37 грн. Докази надіслання
долучені до матеріалів справи.

Позивачем на адресу відповідача
скеровано супровідний лист №384 від
02.12.2013 р. разом із копією рахунку №1 від
17.01.2011 р., копією розрахунку
залізничного тарифу, копією квитанції
про приймання вантажу від 24.12.2010 р.,
копією накопичувальної картки від
24.12.2010 р. Докази надіслання долучено до
матеріалів справи.

При ухваленні рішення суд керувався
таким.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання з приводу поставки товару
на підставі Договору поставки в силу
пункту 1 частини другої статті 11
Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої
статті 712 Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення передбачено частиною першою
пункту 1 статті 193 Господарського
кодексу України: суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною першою статті 692 Цивільного
кодексу України визначено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Частиною другої статті 530 Цивільного
кодексу України визначено, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Пунктом 6.2 Договору поставки
передбачено, що вартість залізничного
тарифу оплачується замовником на
підставі окремо виставленого
рахунку-фактури постачальника по факту
відпуску продукції. Крім того,
відповідно до пункту 4.2 Договору
поставки товар поставляється
транспортом постачальника за рахунок
замовника на умовах FCA
(франко-перевізник, згідно з вимогами
Інкотермс 2000). Зазначені пункти
Договору поставки свідчать про те, що
вартість залізничного тарифу не
включається до загальної суми
договору, як про це стверджує
відповідач, та підлягає окремій оплаті.

Як убачається із матеріалів справи,
позивачем скеровано на адресу
відповідача рахунок №1 від 17.01.2011 р. про
оплату вартості залізничного тарифу у
сумі 41.241,37 грн.

В силу статті 610, частини 1 статті 612
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Таким чином, оскільки відповідач
отримав товар, проте не оплатив
вартості залізничного тарифу за
Договором поставки, порушив строки
погашення заборгованості, вимоги
позивача про стягнення в сумі 41.241,37 грн.
є обгрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд відхиляє заяву
відповідача про застосування позовної
давності у зв'язку з наступним.
Відповідач стверджує, що сплив строк
спеціальної позовної давності у
зв'язку з перевезенням вантажу (пункт 6
частини другої статті 258 Цивільного
кодексу України). Проте зазначена
позиція є помилковою, оскільки
скорочений строк позовної давності
пунктом 6 частини другої статті 258
Цивільного кодексу України
застосовується до правовідносин, які
виникли на підставі договору
перевезення. Натомість із матеріалів
справи убачається, що правовідносини
між сторонами виникли з приводу
поставки товару на підставі Договору
поставки. Таким чином, до цих
правовідносин підлягає застосуванню
загальна позовна давність у три роки.
Із аналізу матеріалів справи
вбачається те, що позовна давність
стосовно позовних вимог про стягнення
41.241,37 грн. станом на час подання позову
до суду не спливла. Тому суд вважає
подану заяву необґрунтованою.

Відповідно до статей 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. За таких обставин суд
дійшов висновку про те, що відповідачем
не спростовано доводів позову, а тому
суд його задовольняє.

В силу положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись
статтями 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Технології ремонту транспортної
інфраструктури" (адреса: вулиця
Заводська, будинок 35, місто Судова
Вишня, Мостиський район, Львівська
область, 81340; ідентифікаційний код 35621140)
на користь державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" (адреса:
вулиця Лисенка, будинок 6,
Шевченківський район, місто Київ, 01034;
ідентифікаційний код 04713033) 41.241,37 грн.
основного боргу, 1.720,50 грн.
відшкодування витрат на оплату
судового збору.

3. Наказ видати відповідно до
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.03.2014 р.

Суддя
Рим Т.Я.