ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" березня 2014 р.Справа № 924/13/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Шепетівка
Енергоінвест", м. Шепетівка,
Хмельницька область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Ізяслав, Хмельницька область

про стягнення 57 213,21 грн., з яких 28 321,57
грн. основний борг, 28 321,57 грн. пеня, 570,07
грн. 3% річних

За участю представників сторін:

від позивача: Потапова Н.А. - за
довіреністю №646 від 12.06.2013 р.;

від відповідача: не прибув.

В судовому засіданні 17.03.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст.85 ГПК
України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду
із позовом, відповідно до якого просить
стягнути із відповідача
заборгованість в сумі 57 213,21 грн., з яких
28 321,57 грн. основний борг, 28 321,57 грн. пеня,
570,07 грн. 3% річних за надані послуги
централізованого опалення.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що за укладеними між
Шепетівською міською радою та ТОВ
„Шепетівка Енергоінвест" концесійними
договорами від 02.12.2011 року, у концесію
товариству передано цілісний майновий
комплекс „Шепетівське підприємство
теплових мереж".

Вказує, що договором №01/05-4 про
відступлення права вимоги від 27.04.2012 р.
Шепетівське підприємство теплових
мереж передало ТОВ „Шепетівка
Енергоінвест" своє право вимоги, яке
виникло на підставі договорів, за якими
надавались юридичним особам послуги з
відпуску теплової енергії,
централізованого опалення, укладених
між Шепетівським підприємством
теплових мереж та юридичними
особами - споживачами вказаних
послуг, а також на підставі
фактичного надання таких послуг
Шепетівським підприємством теплових
мереж.

Відповідно до вимог п.п.98.2.4 п.98.2
ст.98 Податкового кодексу України, у
разі передачі в оренду чи концесію
цілісного майнового комплексу
державного або комунального
підприємства платник податків -
орендар чи концесіонер після прийняття
цілісного майнового комплексу
державного або комунального
підприємства в оренду чи концесію
набуває усіх прав і обов'язків щодо
погашення грошових зобов'язань чи
податкового боргу.

Вказує, що 29.10.2012 р. Позивач
направив на адресу відповідача лист за
вихідним №540 від 22.10.2012р. із двома
примірниками договору №136 про надання
послуг з централізованого опалення від
15.10.2012р., складеного на основі Типового
договору затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №630 від
21.07.2005р. „Про затвердження Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення та
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення".

При цьому, стверджує, що
відповідач не повернув на адресу
позивача примірник договору №136 від
15.10.2012р., жодних заперечень та
протоколів розбіжностей щодо зміни
істотних умов договору на адресу
позивача від відповідача не надходило.

Вказує, що відповідач отримував
послуги з централізованого опалення,
скарг від відповідача про ненадання
або неякісне надання послуг не
надходило. Позивач якісно, своєчасно і
в повному обсязі надавав передбачені
послуги.

Відповідно до абзацу 2 ч.3 ст.24
Закону України „Про теплопостачання"
одним із основних обов'язків споживача
теплової енергії є своєчасне укладання
договору з теплопостачальною
організацією на постачання теплової
енергії.

Згідно п.1 ч.3 ст.20 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги"
споживач зобов'язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Позивач, відповідно до статті 16
Закону України „Про
житлово-комунальні послуги",
комунальні послуги надавав споживачу
безперебійно за винятком часу перерв
на міжопалювальний період для систем
опалення, рішення про початок та
закінчення якого приймається
виконавчими органами відповідних
місцевих рад.

Згідно пункту 32 „Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення", затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№630 від 21.07.2005 року виконавець
зобов'язаний своєчасно надавати
споживачу послуги в установлених
обсягах. Відповідно до пункту 18 Правил
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно до договору №136 про надання
послуг з централізованого опалення від
15.10.2012р. оплата за спожиті послуги
проводиться відповідно до
встановлених тарифів на підставі
рахунків або актів виконаних робіт
виконавця не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим.

Згідно ч.2 ст.11 ЦК України
передбачено, що одними з можливих
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків є завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі, а також інші юридичні факти.
Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Згідно зі
статтею 623 ЦК України боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. На
підставі статті 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Як визначено ч.1 ст.193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Ч.2 ст.193
Господарського кодексу України,
передбачено, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно зі статтями 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов`язковим
для виконання сторонами.

Позивач вказує, що відповідач
починаючи із жовтня 2012 р. не сплачує
рахунків за спожиту теплову енергію.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону
України „Про теплопостачання"
споживач теплової енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з теплопостачальною
організацією, відповідних
нормативно-правових актів та виконання
приписів органів, уповноважених
здійснювати державний нагляд за
режимами споживання теплової енергії
згідно із законом.

Згідно з ст.218 ГК України, учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. У разі
якщо інше не передбачено законом або
договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання
несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов`язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов`язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Посилається на те, що ч.1 ст.1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пп.8 п.2 ст.16 ЦК
України, одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч.3 ст.22 Цивільного
кодексу України збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Відповідач порушив вказані вище
вимоги законодавства, оплати за
теплову енергію не здійснював і не
висував жодних заперечень щодо якості
отриманих послуг. За таких обставин,
позивачем здійснено розрахунок суми
заборгованості за спожиті послуги з
централізованого опалення.

За таких обставин, стверджує, що
відповідач за період з жовтня 2012р. по
листопад 2013р. заборгував позивачу 28 321,57
грн., а також просить стягнути із
останнього 28 321,57 грн. пені та 570,07 грн. 3%
річних, всього в сумі 57 213,21 грн.

Представник позивача в засідання суду
17.03.2014р. прибув, позовні вимоги
підтримав та наполягає на задоволенні
позову.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання 17.03.2014р. не направив,
письмового відзиву на позов з
документальним обґрунтуванням своїх
доводів не подав, про причини неявки та
неподання доказів не повідомив. Ухвали
суду від 08.01.2014р., від 22.01.2014р. від
06.02.2014р., від 18.02.2014р., від 18.02.2014р., від
03.03.2014р. направлені на адресу
відповідача (як за юридичною адресою,
так і за адресою місцезнаходження),
були повернуті суду із відмітками „за
зазначеною адресою не проживає", „за
закінченням терміну зберігання".

Судом в даному випадку приймається до
уваги, що згідно п. п. 4, 23 Інформаційних
листів Вищого господарського суду
України від 02.06.2006 р. №01-8/1228 та від 18.03.2008
р. №01-8/164 до повноважень господарських
судів не віднесено установлення
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб-учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій, тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками „адресат вибув",
„адресат відсутній" і т.п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Тому, суд прийшов до висновку про
можливість розгляду справи за
відсутності представника відповідача
на підставі наявних у справі доказів
згідно ст.75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Шепетівка
Енергоінвест", м. Шепетівка як суб'єкт
підприємницької діяльності - юридична
особа зареєстрована виконавчим
комітетом Шепетівської міської ради
07.04.2011р., про що видано свідоцтво про
державну реєстрацію №181097 серія А01,
значиться в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців згідно Витягу із ЄДР
від 20.12.2013р. №431886.

ОСОБА_1, м. Ізяслав зареєстрований
як фізична особа-підприємець 04.03.1997р.
згідно Спецвитягу із ЄДР від 03.02.2014р.
НОМЕР_1.

Із матеріалів справи слідує, що
позивач в обґрунтування позову про
стягнення із відповідача
заборгованості за надані відповідачу
послуги із теплопостачання в загальній
сумі 57 213,21 грн., з яких 28 321,57 грн.
основного боргу, 28 321,57 грн. пені та 570,07
грн. 3% річних посилається на договір
№01/05-4 про відступлення права вимоги
від 27.04.2012р., договір №136 від 15.10.2012р. про
надання послуг із централізованого
опалення, акти приймання-передачі за
період з жовтня 2012р. по листопад 2013р. на
суму 28 321,57 грн.

Згідно концесійного договору від
02.12.2011р. Шепетівська міська рада
(концесієдавець) надала ТОВ „Шепетівка
Енергоінвест" (концесіонеру) право на 12
років істотно поліпшити та здійснювати
управління та експлуатацію об'єкта
концесії з метою задоволення
громадських потреб у сфері
теплопостачання за умови сплати
концесійних платежів та виконання
інших умов договору.

Із наявного в матеріалах справи
договору №01/05-4 від 07.04.2012р. про
відступлення права вбачається, що
„Шепетівське підприємство теплових
мереж", м. Шепетівка як первісний
кредитор передало ТОВ „Шепетівка
Енергоінвест", м. Шепетівка як новому
кредитору право вимоги, яке виникло на
підставі договорів, за якими
надавались юридичним особам послуги із
відпуску теплової енергії,
централізованого опалення, укладених
між первісним кредитором та юридичними
особами - споживачами вказаних послуг
(далі - боржники), а також на підставі
фактичного надання таких послуг
первісним кредитором.

Згідно договору №136 від 15.10.2012р.
про надання послуг із централізованого
опалення (договір не підписано з боку
відповідача - ФОП ОСОБА_1) передбачено,
що ТОВ „Шепетівка Енергоінвест" як
виконавець зобов'язується надавати ФОП
ОСОБА_1 як замовнику послуги із
централізованого опалення, а споживач
зобов'язується своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки та на умовах,
передбачених договором.

Листом від 22.10.2012р. за вих.№540
позивач направив примірник договору
№136 від 15.10.2012р. для підписання його
відповідачем - ОСОБА_1 на адресу: 30300,
АДРЕСА_1. Однак даний договір
відповідачем підписаний не був.

В матеріалах справи наявні
рахунки на оплату від 30.10.2012р. №те0101,
від 22.11.2012р. №ТЕ000108, від 20.12.2012р. №ТЕ0000109,
від 22.01.2013р. №ТЕ0000096, від 19.02.2013р., від
21.03.2013р. №ТЕ0000091, від 22.04.2013р. №ТЕ0000098,
від 29.10.2013р. №ТЕ0000103, від 25.11.2013р.
№ТЕ0000102, які підписані лише
уповноваженою особою позивача, а
відповідачем не підписувались.

На підтвердження фактичного
споживання відповідачем послуг із
теплопостачання на суму 28 321,57 грн.
позивачем подано акти
приймання-передачі виконаних послуг,
робіт №те0101 від 30.10.2012р. на суму 2 018,94
грн., №108 від 22.11.2012р. на суму 3 681,74 грн.,
№109 від 20.12.2012р. на суму 3 681,74 грн., №96 від
22.01.2013р. на суму 3 681,74 грн., №96 від 19.02.2013р.
на суму 3 681,74 грн., №91 від 21.03.2013р. на суму
3 681,74 грн., №98 від 22.04.2013р. на суму 1 840,87
грн., №103 від 29.10.2013р. на суму 2 494,21 грн.,
№102 від 25.11.2013р. на суму 3 558,85 грн.

Вказані акти підписані з боку
позивача як виконавця, підпис
представника відповідача як замовника
відсутній.

Позивач звернувся до суду із позовом,
згідно якого просить стягнути із
відповідача заборгованість в сумі 57
213,21 грн., з якої 28 321,57 грн. основний борг,
28 321,57 грн. пеня, 570,07 грн. 3% річних за
надані послуги централізованого
опалення за період з жовтня 2012р. по
листопад 2013 року посилаючись на вимоги
ст. 24 Закону України „Про
теплопостачання" та п. 32 Правил надання
послуг із централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення.

Дослідивши зібрані у справі докази,
доводи та міркування сторін, оцінюючи
їх в сукупності, судом до уваги
приймається таке:

Згідно ст.1 ГПК України передбачено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.54 ГПК України позовна
заява повинна містити зміст позовних
вимог та виклад обставин, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, зазначення
доказів, що підтверджують позов.

Згідно п.3.12 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказується, що під
предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Із змісту позовної заяви слідує, що
позивач, звертаючись і даним позовом,
просить суд стягнути із відповідача
заборгованість в сумі 57 213,21 грн., в тому
числі 28 321,57 грн. основного боргу,
28 321,57 грн. пені та 570,07 грн. 3% річних за
надані послуги централізованого
опалення за період з жовтня 2012р. по
листопад 2013 року, посилаючись на те, що
відповідач, хоча і не підписав договір
про надання послуг із теплопостачання,
проте зобов'язаний оплачувати такі
послуги.

В обґрунтування позову позивач також
вказує на те, що зобов'язання по сплаті
заборгованості виникло у відповідача
не з договору, а відповідно до Закону
України „Про теплопостачання" та вимог
„Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення", затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№630 від 21.07.2005 року .

Судом в даному випадку приймається до
уваги, що згідно ч.2 п.1 ст.175 ГК України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України та ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Із положень ст.509 ЦК України та ст.173 ГК
України вбачається, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В ході вирішення спору судом
встановлено, що фактичне споживання
відповідачем послуг із
теплопостачання позивач підтверджує
складеними в односторонньому порядку
та не підписаними із боку відповідача -
ФОП ОСОБА_1 актів приймання-передачі
виконаних послуг (робіт) та рахунків на
плату на суму 28 321,57 грн.

При цьому, суд критично оцінює
надані позивачем докази на
підтвердження боргу з огляду на те, що
останні направлялись ОСОБА_1 на адресу:
АДРЕСА_1, що підтверджено наявними в
матеріалах справи реєстри відправки
поштової кореспонденції.

Із наявного в матеріалах справи
Спеціального витягу із ЄДР станом на
03.02.2014р. НОМЕР_1 слідує, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Відтак, суд вважає, що належні
докази відправки кореспонденції на
адресу відповідача, а також докази
отримання відповідачем кореспонденції
від позивача, в матеріалах справи
відсутні.

Відсутність таких доказів позбавляє
позивача можливості підтвердити
фактичне споживання відповідачем
послуг із централізованого
теплопостачання при відсутності
укладеного між сторонами договору та
наявність самої заборгованості за
період жовтень 2012р.-листопад 2013р. в сумі
28 321,57 грн.

Посилання позивача на те, що
відповідач ухилявся від підписання
договору на постачання теплової
енергії судом оцінюється критично та
будь-якими доказами не підтверджено.
При цьому, наданий в матеріали справи
лист за вих.№540 від 22.10.2012р. про
відправку відповідачу примірника
договору №136 від 15.10.2012р. про надання
послуг із централізованого опалення
приміщення по Пр. Миру,12 у м. Шепетівка
для підписання його відповідачем, не
може слугувати доказом як ухилення від
такого підписання, так і доказом
встановлення договірних відносин між
сторонами.

В ході вирішення справи судом
встановлено, що вказаний лист за
вих.№540 від 22.10.2012р. із примірником
договору №136 від 15.10.2012р. відповідач не
міг отримати, оскільки останній
направлено на адресу: АДРЕСА_1 що
підтверджено реєстром відправки
кореспонденції ТОВ „Шепетівка
Енергоінвест" від 29.10.2012р. Натомість,
відповідач зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2 згідно даних Спеціального
витягу із ЄДР від 03.02.2014р. НОМЕР_1.

Відтак, будь-яких інших доказів на
підтвердження фактичного споживання
відповідачем послуг із
централізованого опалення, та,
відповідно, надання позивачем таких
послуг відповідачу на суму 28 321,57 грн.,
суду не було подано. При цьому, наявні в
матеріалах справи рахунки та акти
приймання-передачі виконаних послуг
(робіт), які виписувались на ПП
„ОСОБА_2", судом до уваги не
приймаються, оскільки стосувались
заборгованості ПП „ОСОБА_2", яка не є
предметом даного спору.

Судом також зважається на те, що
договір на постачання теплової енергії
від 01.01.2006р. №136, який укладався між
позивачем та ПП „ОСОБА_2", був також
розірваний з 01.10.2010р., а об'єкт оренди
(аптека) за адресою: АДРЕСА_3 було
ліквідовано у зв'язку із передачею
об'єкта оренди власнику. Дане
підтверджено наявним в матеріали
справи листом ПП „ОСОБА_2" за вих.№48 від
05.04.2012р.

Відтак, доводи позивача про наявність
заборгованість за теплопостачання в
сумі 28 321,57 грн. за період з жовтня 2012р.
по листопад 2013р., які відповідач
повинен був сплатити, належними та
допустимими доказами не підтверджено.

Твердження позивача про те, що
заборгованість відповідача в сумі 28
321,57 грн. виникла за відсутності
підписаного між сторонами договору
лише на підставі Закону України „Про
теплопостачання" та регулюється
„Правилами надання послуг із
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення", судом оцінюються
критично та до уваги не приймається,
зважаючи на таке.

Згідно ст.1 Закону України „Про
теплопостачання" від 02.06.2005р. №2633-IV (із
змінами та доповненнями) передбачено,
що постачання теплової енергії
(теплопостачання) - господарська
діяльність, пов'язана з наданням
теплової енергії (теплоносія)
споживачам за допомогою технічних
засобів транспортування та розподілом
теплової енергії на підставі договору.

Відповідно до ч.9 ст. 24 вказаного
Закону основними обов'язками споживача
теплової енергії є, зокрема, своєчасне
укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії;
додержання вимог договору та
нормативно-правових актів.

Відповідно, теплопостачальні,
теплотранспортні і теплогенеруючі
організації зобов'язані, зокрема, при
зміні тарифів на теплову енергію
повідомляти споживача письмово або в
засобах масової інформації в порядку,
встановленому законодавством;
забезпечувати надійне постачання
обсягів теплової енергії відповідно до
умов договору та стандартів;
здійснювати перерахунок за спожиту
теплову енергію із споживачами з
урахуванням авансового платежу та
показань приладів комерційного обліку
теплової енергії протягом місяця після
закінчення опалювального періоду.

Теплопостачальні організації, які
здійснюють діяльність із постачання
теплової енергії з використанням
власних теплових мереж, зобов'язані
забезпечити рівноправний доступ до цих
мереж усіх суб'єктів господарської
діяльності відповідно до укладених
договорів.

У разі наявності технічної можливості
теплопостачальні організації, що
здійснюють постачання теплової
енергії на закріпленій території, не
мають права відмовити споживачу, який
розташований на цій території, в
укладенні договору. (ст.25 Закону
України „Про теплопостачання").

Згідно ч.1 п.30 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (затвердж. Постановою
Кабінету Міністрів України №630 від
21.07.2005р. передбачено, що споживач
зобов'язаний: 1) оплачувати послуги в
установлені договором строки.

Виходячи із викладених норм та
враховуючи матеріали справи, судом
приймається до уваги, що наявність
укладеного між сторонами договору є
обов'язковою умовою покладення на
відповідача зобов'язань по оплаті за
послуги теплопостачання відповідно до
встановлених у договорі тарифів.

Щодо правових підстав для нарахування
та стягнення пені, судом до уваги
приймається таке.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі (одним із
видів забезпечення виконання
зобов'язання є неустойка, зокрема пеня -
ч.1 ст.546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Із матеріалів справи слідує, що
позивачем проведено нарахування пені в
сумі 28 321,57 грн. із розрахунку 1% від суми
боргу за відсутності самого боргу,
періоду прострочення та, відповідно,
укладеної між сторонами угоди про пеню,
що є безпідставним, зважаючи на
фактичні обставини справи.

За таких обставин, відсутність
письмової угоди сторін про нарахування
пені у встановленому розмірі позбавляє
позивача правових підстав для
стягнення останньої з відповідача як
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань.

Що стосується позовних вимог про
стягнення із відповідача 570,07 грн. 3%
річних, суд вважає такі вимоги також
безпідставними, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. (п.п.4.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14).

Зважаючи на вищевикладене, у позивача
відсутні правові підстави для
стягнення із відповідача 3% річних в
сумі 570,07 грн. Належних та допустимих
доказів на спростування зазначеного
суду не подано, а доводи позивача щодо
правомірності позовних вимог не
узгоджуються із матеріалами справи та
встановленими судом фактичними
обставинами.

Твердження позивача про спричинення
йому збитків відповідачем внаслідок
фактичного споживання послуг із
централізованого опалення із
посиланням на ст.22 ЦК України, судом
оцінюється критично та до уваги не
приймається, з огляду на те, що
позивачем не доведено настання таких
збитків згідно вимог ст.ст.224, 225 ГК
України та ст.22 ЦК України.

За приписами статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. (ст.34 ГПК України).

Виходячи із змісту ст.33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Із врахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що у позові необхідно відмовити
в повному обсязі.

Судові витрати по справі згідно вимог
ст.ст.44, 49 ГПК України на відповідача не
покладаються.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 33, 34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, СУД -

В И Р І Ш И В:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю „Шепетівка
Енергоінвест", м. Шепетівка,
Хмельницька область до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ізяслав,
Хмельницька область про стягнення 57
213,21 грн., з яких 28 321,57 грн. основного
боргу, 28 321,57 грн. пені, 570,07 грн. 3% річних,
відмовити.

Повне рішення складено 21.03.2014р.

Суддя
В.В. Магера

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2-позивачу - згідно заяви;

3,4 - відповідачу (АДРЕСА_1 - проста
коресп.;

(АДРЕСА_2) - рекомендов. з повідомл.