ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Справа № 5002-33/5439-2011

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Корсака В.А. - головуючого, Данилової
М.В. (доповідача), Данилової Т.Б.,за
участю представників:позивачане
з'явились (про час та місце судового
засідання повідомлено належним
чином)відповідачівне з'явились (про час
та місце судового засідання
повідомлено належним
чином)прокуратуриТомчук М.О. (посв. від
01.08.2012 р. № 000606)розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційні
скаргиДочірнього підприємства
"Зарема-Південь" Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема" та ОСОБА_5на
постановуСевастопольського
апеляційного господарського суду від
20.08.2013 р.у справі № 5002-33/5439-2011
господарського суду Автономної
Республіки Кримза позовомЗаступника
прокурора міста Ялти в інтересах
держави в особі Державної інспекції
сільського господарства в Автономній
Республіці Кримдо1. Лівадійської
селищної ради; 2. Дочірнього
підприємства "Зарема-Південь"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема"треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору 1. ОСОБА_6; 2.
ОСОБА_5провизнання недійсним договору
оренди земельної ділянки від 14 квітня
2006 року

В С Т А Н О В И В :

Заступник прокурора міста Ялти в
інтересах держави в особі
Республіканського комітету по
земельних ресурсах Автономної
Республіки Крим звернувся до
господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовом до
Лівадійської селищної ради,
дочірнього підприємства
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема", у якому, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просив:

- визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 0,0565 га в
АДРЕСА_1 для обслуговування бази
відпочинку, укладений 14.04.2006 р. між
Лівадійською селищною радою та
дочірнім підприємством
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема",
зареєстрований у книзі записів
договорів оренди земельних ділянок
04.05.2006 р. за № 15;

- зобов'язати дочірнє підприємство
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема" повернути
Лівадійській селищній раді земельну
ділянку площею 0,0565 га в АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
спірний договір оренди земельної
ділянки був укладений без
волевиявлення Лівадійської селищної
ради, тобто без прийняття відповідного
рішення про надання земельної ділянки
в оренду. Позивач стверджує, що рішення
Лівадійської селищної ради № 28 від
28.08.2002 р., на підставі якого був
укладений спірний договір від 14.04.2006 р.,
припинило своє існування на момент
його реалізації під час укладення між
Лівадійською селищною радою та
дочірнім підприємством
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема" іншого
договору оренди земельної ділянки від
04.07.2003 р., який в подальшому було
розірвано за взаємною згодою сторін.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 03.05.2012 р.
здійснено заміну позивача -
Республіканського комітету по
земельних ресурсах Автономної
Республіки Крим на Державну інспекцію
сільського господарства в Автономній
Республіці Крим.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 07.06.2012 р.
у справі № 5002-3/5439-2011 позов задоволено.
Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 0,0565 га в
АДРЕСА_1 для обслуговування бази
відпочинку, укладений 14.04.2006 р. між
Лівадійською селищною радою та
дочірнім підприємством
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема",
зареєстрований у книзі записів
договорів оренди земельних ділянок
04.05.2006 р. за № 15. Зобов'язано
дочірнє підприємство "Зарема-Південь"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема" повернути
Лівадійській селищній раді земельну
ділянку площею 0,0565 га в АДРЕСА_1.

Рішення мотивовано тим, що первісний
договір оренди земельної ділянки,
укладений між Лівадійською селищною
радою та дочірнім підприємством
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема" на підставі
рішення Лівадійської селищної ради № 28
від 28.08.2002 р., пройшов державну
реєстрацію, тобто, набрав чинності, а
тому вказане рішення Лівадійської
селищної ради вже було реалізовано
відповідачами. Для укладення нового
договору оренди земельної ділянки від
14.04.2006 р. Лівадійській селищній раді
необхідно було прийняти нове рішення
про передачу спірної земельної ділянки
в оренду дочірньому підприємству
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема".

Крім того, місцевим судом було
відмовлено у задоволенні заяви
дочірнього підприємства
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема" про
застосування наслідків пропуску
заступником прокурора міста Ялти
строку позовної давності на звернення
до суду.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
21.08.2012 р. рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 07.06.2012 р.
скасовано та прийнято у справі №
5002-3/5439-2011 нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи постанову, суд апеляційної
інстанції зазначав про те, що
заступником прокурора міста Ялти не
було доведено наявність порушення прав
та інтересів Державної інспекції
сільського господарства в Автономній
Республіці Крим, оскільки правом
розпорядження земельними ресурсами
вказаний орган не наділений, а отже у
нього відсутні будь-які цивільні права
або інтереси, які стосуються права
розпорядження спірною земельною
ділянкою. Поряд з цим, апеляційний суд
дійшов висновку, що рішення
Лівадійської селищної ради №28 від
28.08.2002 р., на підставі якого був
укладений договір оренди земельної
ділянки від 14.04.2006 р., на момент
укладення вказаного договору не було
скасоване, було чинним та продовжувало
існувати, оскільки вказане рішення, на
думку суду, фактично не було
реалізовано завдяки розірванню
договору оренди земельної ділянки від
04.07.2003 р., а тому можливість укладення на
підставі цього рішення іншого договору
оренди земельної ділянки не суперечить
нормам земельного законодавства.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.03.2013 р. у справі №5002-3/5439-2011
за касаційною скаргою особи, яка не
була залучена до участі у справі -
ОСОБА_6, постанову Севастопольського
апеляційного суду від 21.08.2012 р. та
рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 07.06.2012 р.
скасовано, справу передано на новий
розгляд до господарського суду
Автономної Республіки Крим.

Як на підставу для нового розгляду
даної справи суд касаційної інстанції
посилався, насамперед, на порушення
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права, яке полягало у
незалученні до участі у справі ОСОБА_6 з
метою дослідження договору
купівлі-продажу від 26.06.2009 р., за яким
остання придбала нерухоме майно
(гараж-бокс) на спірній земельній
ділянці в АДРЕСА_1, з чого вбачається, що
вказана особа є учасником спірних
правовідносин і рішення у даній справі
може вплинути на її права та обов'язки.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 07.03.2013 р.
ОСОБА_6 залучено до участі у справі у
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача.

За результатом нового розгляду справи
№ 5002-33/5439-2011 господарський суд
Автономної Республіки Крим рішенням
від 27.05.2013 р. (суддя Радвановська Ю.А.)
позов задовольнив в повному обсязі,
керуючись тими ж доводами, що були
підставою для задоволення позовних
вимог заступника прокурора міста Ялти
при первісному розгляді справи. Крім
того, суд висловив свою думку щодо
правильності обрання заступником
прокурора міста Ялти позивача у даній
справі - Державної інспекції
сільського господарства в Автономній
Республіці Крим.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
06.08.2013 р. до участі у справі у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів залучено ОСОБА_5.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
20.08.2013 р. (колегія суддів: головуючий
Антонова І.В., судді Латинін О.А., Фенько
Т.П.) рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 27.05.2013 р.
залишено без змін з тих же підстав.

Не погодившись з вищевказаними
судовими рішеннями, дочірнє
підприємство "Зарема" товариства з
обмеженою відповідальністю
"Зарема-Південь" та ОСОБА_5 звернулись
до Вищого господарського суду України
з касаційними скаргами, в яких просять
скасувати рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим рішенням
від 27.05.2013 р. та постанову
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 20.08.2013 р., та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
позові.

Доводи касаційних скарг обґрунтовані
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, всупереч норм
процесуального права, що призвело до
винесення неправомірних судових
рішень.

За твердженнями скаржників, суди
попередніх інстанцій дійшли
помилкового висновку про
невідповідність договору оренди
земельної ділянки, укладеного 14.04.2006 р.
між Лівадійською селищною радою та
дочірнім підприємством
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема", вимогам
діючого законодавства, у зв'язку з чим
безпідставно задовольнили вимоги
заступника прокурора міста Ялти про
визнання вказаного договору недійсним
та повернення спірної земельної
ділянки орендодавцю. При цьому,
скаржники посилались на ігнорування з
боку судів попередніх інстанцій
рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 15.11.2010 р. у справі
22-ц-15088/2010, яке набрало законної сили та
яким було встановлено законність
рішення Лівадійської селищної ради № 28
від 28.08.2002 р. та відповідність договору
оренди земельної ділянки від 14.04.2006 р.
вимогам чинного законодавства. Крім
того, скаржники зауважили про
відсутність у позивача у даній справі -
Державної інспекції сільського
господарства в Автономній Республіці
Крим порушених прав та інтересів, щодо
захисту яких заступник прокурора міста
Ялти звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 11.02.2014 р. касаційні скарги
дочірнього підприємства "Зарема"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема-Південь" та
ОСОБА_5 прийняті до провадження і
призначені до розгляду на 26.02.2014 р.

26.02.2014 р. ухвалою Вищого господарського
суду України за клопотанням
представника генеральної прокуратури
України строк розгляду справи №
5002-33/5439-2011 було продовжено на 15 днів та
відкладено розгляд касаційних скарг
дочірнього підприємства "Зарема"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема-Південь" та
ОСОБА_5 на 12.03.2014 р.

Представники позивача та відповідачів
у даній справі своїм правом бути
присутніми у судовому засідання
касаційної інстанції не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні прокурора, перевіривши
оскаржувані судові рішення на предмет
правильності застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги підлягають задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, заступник прокурора міста
Ялти здійснював представництво
інтересів Державної інспекції
сільського господарства в Автономній
Республіці Крим, яку було залучено до
участі у справі шляхом заміни позивача
- Республіканського комітету по
земельних ресурсах Автономної
Республіки Крим ухвалою
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 03.05.2012 р., з позовом
про визнати недійсним договору оренди
земельної ділянки площею 0,0565 га в
АДРЕСА_1 для обслуговування бази
відпочинку, укладеного 14.04.2006 р. між
Лівадійською селищною радою та
дочірнім підприємством
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема",
зареєстрований у книзі записів
договорів оренди земельних ділянок
04.05.2006 р. за № 15, а також
зобов'язання дочірнє підприємство
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема" повернути
Лівадійській селищній раді вказану
земельну ділянку.

Згідно статті 29 Господарського
процесуального кодексу України та
статті 361 Закону України "Про
прокуратуру" прокурор бере участь у
розгляді справ за його позовами, а
також може вступити за своєю
ініціативою у справу, порушену за
заявою інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду для представництва
інтересів держави.

Статтею 2 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що прокурор самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, обґрунтовує
необхідність їх захисту.

Як вбачається з матеріалів справи,
вважаючи, що під час укладення між
Лівадійською селищною радою та
дочірнім підприємством
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема" договору від
14.04.2006 р. оренди земельної ділянки
площею 0,0565 га в АДРЕСА_1 для
обслуговування бази відпочинку,
відбулося порушення
загальнодержавного інтересу з
додержанням встановленого законом
порядку набуття та реалізації прав на
землю, заступник прокурора міста Ялти
звернувся до суду в інтересах єдиного
органу, на якого покладено відповідний
нагляд (контроль) у зазначеній сфері -
Державної інспекції сільського
господарства в Автономній Республіці
Крим.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Господарський суд порушує справи за
позовними заявами: підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів; державних та інших органів,
які звертаються до господарського суду
у випадках, передбачених законодавчими
актами України; прокурорів та їх
заступників, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави (частина перша статті 2
Господарського процесуального кодексу
України).

Пунктом 2 резолютивної частини рішення
Конституційного суду України за №3-рп 99
від 08.04.1999 р. зазначено, що під поняттям
"орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах", потрібно
розуміти орган державної влади чи
орган місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

При цьому пунктом 5 частини 3
резолютивної частини зазначеного
рішення Конституційного суду України
за № 3-рп 99 від 08.04.1999 р. визначено, що
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах, фактично є
позивачем у справах, порушених за
позовною заявою прокурора, і на
підставі частини першої статті 21
Господарського процесуального кодексу
України є стороною в господарському
процесі.

Відповідно до частин першої та другої
статті 21 Господарського
процесуального кодексу України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до статті 188 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент подачі даного позову), державний
контроль за використанням та охороною
земель здійснюється уповноваженими
органами виконавчої влади по земельних
ресурсах, а за додержанням вимог
законодавства про охорону земель -
спеціально уповноваженими органами з
питань екології та природних ресурсів.
Порядок здійснення державного
контролю за використанням та охороною
земель встановлюється законом.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України державні органи та
їх посадові особи діють у спосіб, в
межах повноважень та на підставах,
передбачених Конституцією та Законами
України.

Положенням про Державну інспекцію
сільського господарства України, яке
затверджено Указом Президента України
від 13.04.2011 р. № 459/2011, визначено, що
Державна інспекція сільського
господарства України
(Держсільгоспінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра аграрної
політики та продовольства України,
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі.

В силу пункту 1 статті 4 Положення
Держсільгоспінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань організовує та здійснює
державний нагляд (контроль) у частині
дотримання земельного законодавства,
використання та охорони земель усіх
категорій та форм власності, в тому
числі за дотриманням вимог земельного
законодавства органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування з питань передачі
земель у власність та надання у
користування, у тому числі в оренду,
зміни цільового призначення,
вилучення, викупу, продажу земельних
ділянок або прав на них на конкурентних
засадах.

Повноваження спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади з питань земельних ресурсів у
сфері державного контролю за
використанням та охороною земель
визначені статтею 6 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель".

Згідно пункту "а" частини першої статті
6 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" державний контроль за
використанням та охороною земель
здійснюється у частині, зокрема,
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
юридичними та фізичними особами вимог
земельного законодавства України та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю; додержання
вимог земельного законодавства в
процесі укладання цивільно-правових
угод, передачі у власність, надання у
користування, в тому числі в оренду,
вилучення (викупу) земельних ділянок.

Однак, державний контроль за
використанням та охороною земель,
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель і
моніторинг ґрунтів здійснюються, як
визначено частиною четвертою статті 9
Закону України "Про державний контроль
за використанням та охороною земель",
шляхом: проведення перевірок; розгляду
звернень юридичних і фізичних осіб;
участі у роботі комісій при прийнятті в
експлуатацію меліоративних систем і
рекультивованих земель, захисних
лісонасаджень, протиерозійних
гідротехнічних споруд та інших
об'єктів, які споруджуються з метою
підвищення родючості ґрунтів та
забезпечення охорони земель; розгляду
документації із землеустрою,
пов'язаної з використанням та охороною
земель; проведення моніторингу ґрунтів
та агрохімічної паспортизації земель
сільськогосподарського призначення.

Таким чином, законодавство чітко
визначає повноваження державного
органу при здійсненні державного
контролю за використанням та охороною
земель та шляхи реалізації цього
контролю, до яких, разом з тим, не
відноситься право на подання позову до
суду з вимогами про визнання
недійсними договорів оренди земельної
ділянки.

При цьому, з приведених нормативних
актів слідує, що правом розпорядження
земельними ресурсами Державна
інспекція сільського господарства
України не наділена, а отже у позивача в
даній справі відсутні цивільні права
або інтереси, які стосуються
розпорядження спірною земельною
ділянкою, правом на розпорядження якою
наділена Лівадійська селищна рада, яка
виступає в даній справі відповідачем.

Крім того, колегія суддів касаційної
інстанції зазначає, що укладення
Лівадійською селищною радою спірних
договорів оренди земельної ділянки не
позбавляє Державну інспекцію
сільського господарства в Автономній
Республіці Крим можливості
здійснювати свої функції як
контролюючого органу, а відтак, не
порушує його права і законні інтереси.

Матеріали справи не містять доводів
про порушення прав або інтересів
Державної інспекції сільського
господарства України при укладенні
договору оренди земельної ділянки від
14.04.2006 р. між Лівадійською селищною
радою та дочірнім підприємством
"Зарема-Південь" товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема", які
потребують захисту шляхом визнання
недійсним вказаного договору оренди, і
ця обставина не доведена в суді ані
прокурором, ані позивачем.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що з огляду на приписи норми
статті 1 Господарського процесуального
кодексу України судам слід у разі
звернення державного органу з
відповідним позовом з'ясувати
наявність у нього передбаченого
законом повноваження на подання позову
до суду.

За таких обставин колегія суддів
касаційної інстанції приходить до
висновку, що заступник прокурора міста
Ялти звернувся з даним позовом за
захистом інтересів держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства в Автономній Республіці
Крим, яка не має повноважень на
звернення з таким позовом, та порушення
прав та законних інтересів якої не
доведено.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів зазначає, що відсутність факту
порушення права позивача, на захист
якого подано позов, тягне за собою
самостійну підставу для відмови в
позові.

Таким чином, не можна вважати, що судами
попередніх інстанцій дотримано вимог,
передбачених статтями 43, 84
Господарського процесуального кодексу
України щодо всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи на
підставі встановлених обставин справи
і доказів, які були предметом
дослідження і оцінки судом, та повного
і послідовного викладення рішення.

Відповідно до статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України у
касаційній інстанції скарга
розглядається за правилами розгляду
справи у суді першої інстанції за
винятком процесуальних дій, пов'язаних
із встановленням обставин справи та їх
доказуванням. Касаційна інстанція
використовує процесуальні права суду
першої інстанції виключно для
перевірки юридичної оцінки обставин
справи та повноти їх встановлення у
рішенні або постанові господарського
суду.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази
(стаття 1117 Господарського
процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, судами
попередніх інстанцій була дана
неправильна юридична оцінка
обставинам у даній справі, у зв'язку з
чим колегія суддів Вищого
господарського суду України, беручи до
уваги доводи, викладені в касаційних
скаргах дочірнє підприємство "Зарема"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема-Південь" та
ОСОБА_5, вважає, що оскаржувані судові
рішення підлягають скасуванню з
прийняттям нового рішення про відмову
у позові в порядку пункту 2 частини 1
статті 1119 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 1117, пунктом 2 статті
1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги Дочірнього
підприємства "Зарема-Південь"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зарема" та ОСОБА_5
задовольнити.

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
20.08.2013р. у справі № 5002-33/5439-2011 та рішення
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 27.05.2013 р. скасувати,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову Заступника
прокурора міста Ялти відмовити.

Головуючий суддя
В. Корсак

Судді:
М. Данилова

Т. Данилова