м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2562/14 26.03.14

за позовомПриватного підприємства
«Мікрозрошування»до Дочірнього
підприємства "Перехід Аутдор"
простягнення 24 000,00 грн суддя Пукшин
Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились;від
відповідача Прозоровська Н.В. -
представник за довіреністю від 01.01.2014

В судовому засіданні 26.03.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передано позовні вимоги
Приватного підприємства
«Мікрозрошування" про стягнення з
Дочірнього підприємства «Перехід
Аутдор» 24 000,00 грн. заборгованості з
орендної плати. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що в порушення умов
укладеного між сторонами 01.05.09 договору
про тимчасове користування місцем для
розміщення рекламного обладнання №
01/03-09 відповідачем в період з липня 2011
по грудень 2013 року не здійснювалась
оплата за користування місцем для
розташуванням рекламного засобу,
внаслідок чого у останнього виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 24 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 порушено провадження у
справі № 910/2562/14 та призначено її до
розгляду на 26.03.2014 р.

24.03.14 через канцелярію суду від
позивача надійшла заява про розгляд
справи без участі його представника,
позивач повідомив, що позовні вимог
підтримує в повному обсязі.

Від відповідача 24.03.14 через канцелярію
суду надійшов відзив на позов та
документи, на підтвердження викладених
у відзиві обставин. У відзиві
відповідач зазначає, що строк дії
договору від 01.05.09 № 01/03-09 закінчився
31.12.09, договір пролонгований за згодою
сторін не був, після закінчення строку
дії договору відповідач фактично
розміщував рекламні засоби на місцях,
наданих за договором, строком до 30.06.11,
після чого рекламний засіб був
демонтований. Відповідач зазначає, що
належним чином виконував свої грошові
зобов'язання в період з 01.05.09 по 30.06.11, у
зв'язку з чим просить у позові
відмовити повністю.

У судовому засіданні 26.03.14 суд заслухав
представника відповідача, який надав
пояснення по суті спору, проти позову
заперечував.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив.

Відповідачу було надано дозвіл № 1301 на
розміщення зовнішньої реклами на
території міста Сімферополь за адресо.:
Об'їзна дорога на Ялту (вїзд на
Авторинок), 1 строком дії з 14.07.06 по 14.07.07.
В подальшому строк дії дозволу
неодноразово продовжувався до 11.10.08,
25.09.09, 03.12.10 та 03.12.15.

01 травня 2009 р. між Приватним
підприємством «Мікрозрошування» (далі
- позивач, орендодавець) та Дочірнім
підприємством «Перехід Аутдор» (далі -
відповідач, орендар) було укладено
договір № 01/03-09 про тимчасове
користування місцем для розташування
рекламного засобу (далі - договір),
відповідно до умов якого орендодавець
передає користувачу в тимчасове платне
користування місце, що знаходиться у
власності орендодавця, для
розташування та подальшого
користування рекламного засобу, а
користувач розміщує та користується
місцем для рекламного засобу за
адресою: м. Сімферополь, вул. Бородіна,22
та здійснює оплату за тимчасове
користування місцем згідно з умовами
даного договору.

Відповідно до п..4.1 договору розмір
плати за тимчасове користування місцем
становить 500 грн. (без ПДВ) за один
календарний місяць.

Згідно з п. 4.3 договору користувач
перераховує грошові кошти щомісяця, не
пізніше 5-го числа розрахункового
місяця (незалежно від одержання
рахунку) у сумі згідно п.4.1

Пунктом 6.1 договору встановлено , що він
діє з 01.05.09 по 31.12.09. Договір набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором, у зв'язку з
чим позивач вказує на існування
заборгованості у розмірі 24 000,00 грн. за
період з липня 2011 року по грудень 2013
року. Позивач зазначає, що 01.06.11 сторони
узгодили додаткову угоду № 3,
відповідно до умов якої розмір плати за
тимчасове користування місцем з 01.06.11
встановили в розмірі 800,00 грн. за один
календарний місяць, що підтверджується
її фактичним виконанням з боку
відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Укладений між позивачем та
відповідачем договір є договором
оренди, а відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання Глави 58 Цивільного
кодексу України та Глави 30
Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до п. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського
кодексу України визначено, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Відповідно до п.7.1.1 договору останній
припиняє свою дію по закінченню строку
дії, тобто 31.12.09. Згідно з п.6.2 договору
він може бути пролонгований на тих
самих умовах за угодою сторін.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що
зміна умов договору може мати місце при
взаємній згоді сторін і оформлюється
додатковими угодами до договору, що
підписуються уповноваженими
представниками обох сторін.

Згідно з п.6.5 договору пропозиція
сторони щодо перегляду умов договору
подається письмово іншій стороні, яка в
строк не пізніше 20 днів повинна їх
розглянути.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (п. 1 ст. 628
Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 181 Господарського кодексу
України визначений загальний порядок
укладання господарських договорів,
відповідно до якого господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Отже, чинне законодавство надає право
сторонам у випадку недосягнення згоди
щодо зміни чи розірвання договору або у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду (ст.188 ГК України).

Суд зазначає, що позивачем не надано і в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження факту продовження
строку дії договору № 01/03-09 про
тимчасове користування місцем для
розташування рекламного засобу після
31.12.09 та внесення змін до договору в
частині розміру плати за тимчасове
користування місцем (п.4.1 договору) за
згодою сторін в порядку, встановленому
пунктами 6.2, 6.4, 6.5 цього договору.

Так само позивачем не надано доказів
підписання направлення на адресу
відповідача додаткової угоди щодо
продовження строку дії договору №
01/03-09 від 01.05.09, додаткової угоди щодо
зміни розміру плати за тимчасове
користування місцем та їх підписання
представниками сторін. З повідомлення
про вручення поштового відправлення №
130 вбачається, що додаткова угода
№ 3 від 01.06.11 була направлена позивачем
на адресу відповідача лише 13.02.14, тобто
після звернення з даною позовною
заявою до суду.

Згідно з п.2.1.2 договору орендодавець
зобов'язується письмово повідомляти
користувача про зміну ставок плати за
виділене місце, не менше ніж за 30
календарних днів до змін ставок.

Відповідно до п. 6.4 договору зміна умов
договору може мати місце при взаємній
згоді сторін і оформлюється
додатковими угодами до договору, що
підписуються уповноваженими
представниками обох сторін.

Пунктом 4.5 договору в разі розірвання
договору або закінчення строку його
дії плата сплачується по день
фактичного знаходження рекламних
засобів на місцях, наданих за цим
договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.11
рекламний засіб відповідача був
демонтований, про що свідчить Акт
проведеного демонтажу рекламної
конструкції, з якого вбачається, що за
дорученням відповідача Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Альбатрос» 30.06.11 було проведено
демонтаж рекламної конструкції за
адресою м. Сімферополь, вул. Бородина, 22
(об'їзна дорога на Ялту, в'їзд на
Авторинок) 1, дозвіл на розміщення
зовнішньої реклами № 1301.

З наявних в матеріалах справи доказів,
а саме наданих відповідачем копій
платіжних доручень вбачається, що
відповідачем в повному обсязі було
здійснено оплату за тимчасове
користування місцем для розміщення
рекламного засобу протягом строку дії
договору з 01.05.09 по 31.12.09 та протягом
строку фактичного користування місцем
після закінчення строку дії договору з
01.01.10 по 30.06.11, тобто по день демонтажу
рекламної конструкції.

Таким чином, твердження позивача про
наявність заборгованості відповідача
за договором № 01/03-09 про тимчасове
користування місцем для розташування
рекламного засобу не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні та
були спростовані відповідачем.

Акти наданих послуг від 31.12.13 № 40 на
суму 12 000,00 грн. та № 8 від 30.09.12 на суму
7200,00 грн., на які посилається позивач в
обґрунтування своїх позовних вимог, не
приймаються судом в якості належних та
допустимих доказів користування
відповідачем місцем для розміщення
рекламного засобу, оскільки вказані
акти не містять підпису уповноваженої
особи відповідача та його печатки. Крім
того, позивачем не надано доказів
направлення вказаних актів на адресу
відповідача.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В порядку передбаченому ст. 43 ГПК
України Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Позивачем доказів, які б
підтверджували факт порушення
відповідачами його прав і охоронюваних
законом інтересів, не надано, за таких
обставин в задоволенні позовних вимог,
з викладених у позові правових підстав,
необхідно відмовити.

Судові витрати по сплаті судового
збору відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 28.03.2014 року

Суддя
Пукшин Л.Г.