ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Справа № 911/3272/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.суддів
:Грека Б.М., - (доповідача у справі), Палія
В.В.розглянувши у відкритому судо-вому
засіданні касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 04.02.14

у справі№911/3272/13господарського
судуКиївської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"доКомунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної
радипростягнення сумиза участю
представників від:позивачаЧеботарьова
І.Г. (дов. від 16.03.12)відповідачаЄвтушенко
О.В. (дов. від 26.03.14)

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом про стягнення із
Комунального житлово-експлуатаційного
підприємства Глевахівської селищної
ради 1021464,62 грн., з яких 901861,57 грн. боргу,
33397,89 грн. пені, 18542,14 грн. штрафу, 59567,51
грн. 3% річних, 8095,51 грн. інфляційних
втрат.

Рішенням господарського суду
Київської області від 14.10.13 (суддя
Щоткін О.В.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 04.02.14 (колегія
суддів у складі: головуючого-судді
Іоннікової І.А., суддів: Гаврилюка О.М.,
Майданевича А.Г.), позов задоволено
частково, стягнуто з Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради на користь
Публічного акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" - 901861,57 грн. основного
боргу, 16673,50 грн. пені, 9271,07 грн. штрафу,
37490,71 грн. 3% річних, 2499,50 грн. інфляційних
втрат, 19874,82 грн. судового збору. В іншій
частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суди виходили з
доведеності факту неналежного
виконання відповідачем зобов'язань за
договором щодо своєчасної оплати
вартості поставленого позивачем
відповідачу природного газу,
передбаченої договором
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання з оплати
природного газу у вигляді пені та
штрафу, а також передбаченої статтею 625
ЦК України відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Дійшовши висновку про
правомірність заявлених позивачем до
стягнення сум пені та штрафу, керуючись
ч. 3 ст. 551 ЦК України, суди скористалися
правом, наданим п. 3 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, та зменшили розмір пені та
штрафу, які підлягали стягненню з
відповідача, на 50%.

Не погоджуючись із судовими актами у
справі в частині відмови в задоволенні
позовних вимог щодо стягнення 16724,39
грн. пені та 7% штрафу у розмірі 9271,07 грн.
(в частині зменшення розміру штрафних
санкцій на 50%) та прийняти в цій частині
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги. Свої доводи скаржник
обґрунтовує прийняттям зазначених
актів з порушенням норм матеріального
права (ст.233 ГК України, ст.ст.549-552 ЦК
України) та процесуального права
(ст.ст.42, 43, 83-84 ГПК України). В решті
судові акти не оскаржуються, суми 3%
річних, інфляційних та пені не
заперечуються, визнаються такими, що
визначені вірно, а тому, в частині
задоволення позову судові акти Вищим
господарським судом України не
перевіряються та підлягають залишенню
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, 01.10.11 між Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Київоблгаз", як постачальником, та
Комунальним житлово-експлуатаційним
підприємством Глевахівської селищної
ради, як покупцем, був укладений
договір №700700032-ТКЕ-ТЕ/11 поставки
природного газу для надання населенню
послуг з опалення та гарячого
водопостачання. На виконання умов
договору на постачання природного газу
№700700032-ТКЕ9-ТЕ/11 від 01.10.11, постачальник
за період з жовтня 2011р. по квітень 2012р.
поставив споживачу природний газ в
розмірі 1724,561 тис. куб. м. загалом на суму
2257795,29 грн.

Відповідач своє грошове зобов'язання
за договором за спожитий в період з
жовтня 2011 по квітень 2012р. природний газ
виконав неналежним чином, з порушенням
встановленого договором строку, а
також не в повному обсязі, у зв'язку з
чим станом на 14.08.13 заборгованість
відповідача за основним зобов'язанням
склала 901861,57 грн. Під час розгляду
справи в суді першої інстанції
представник відповідача визнав
існування заборгованості в розмірі
901841,57 грн.

21.11.12 між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", як новим
кредитором, та Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Київоблгаз", як первісним
кредитором, був укладений договір
№14/7122/12 про відступлення права вимоги,
відповідно до умов якого первісний
кредитор передає, а новий кредитор
приймає на себе право вимоги до
боржника КП БМР
"Білоцерківтепломережа" за договором №
700700032-ТКЕ-ТЕ/11 від 01.10.11 у сумі 1500974,83 грн.
Крім передачі права вимоги оплати
спожитого природного газу за
зобов'язанням, зазначеним в п.1.1.
договору, до нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Суди визнали обґрунтованими суми
заборгованості нарахувань (в тому
числі, суми пені та штрафу), але
керуючись ст. 233 Господарського кодексу
України, зменшили неустойку на 50 %.
Позивач оскаржує судові акти саме в
частині зменшення належних до
стягнення пені та штрафу.

Зменшуючи на 50% штраф та пеню, суди
виходили з того, що основна
заборгованість відповідачем погашена
добровільно та повністю; порушення
зобов'язання відповідачем не потягло
за собою значних збитків для позивача,
відповідач є комунальною установою,
фінансування якої залежить від
розрахунку споживачів за послуги
теплопостачання, які надає відповідач,
і прострочка в оплаті заборгованості
виникла у зв'язку із неповними та
несвоєчасними розрахунками
споживачів; природний газ за договором
постачався виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживалася
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.
Судами також враховано низьку
платоспроможність населення, яке
звільнене від сплати пені та штрафу за
несвоєчасні розрахунки за комунальні
послуги та надані відповідачем докази
щодо постійного вжиття заходів,
спрямованих на стягнення зі споживачів
в судовому та примусовому порядку
заборгованості за отриману теплову
енергію.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України підтримує правову позицію
судів з огляду на наступне. Цивільним
кодексом України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (частина перша статті 546).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 Кодексу). Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом
(частина друга статті 551 Кодексу).
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (частина третя статті
551 Кодексу).

В даному випадку договором між
сторонами передбачено як стягнення
пені в максимальному розмірі, так і
стягнення штрафу з позивача також у
максимальному розмірі.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Цивільного
кодексу засадам справедливості,
добросовісності, розумності, як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.
Наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми як неустойку спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. В даному випадку судами
дотриманий баланс інтересів сторін та
правомірно зменшено розмір неустойки.
Тому судові акти підлягають залишенню
без змін, а скарга - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення, постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 04.02.14 у справі
№911/3272/13 залишити без змін.

Головуючий - суддя В. І.
Дерепа

Судді Б. М. Грек

В. В. Палій