Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "01" квітня 2014 р.
Справа № 906/322/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

- від позивача-1: не з'явився,

- від позивача-2: Шпаківський Д.В. -
довіреність №46/16 від 08.01.2014р.,

- від відповідача: не з'явився,

- від прокуратури: Муляренко Т.О. (наказ
№179к від 22.04.2013р.),

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Прокурора м. Житомира в
інтересах держави в особі

1) Житомирської міської ради (м. Житомир)

2) КП "Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (м. Житомир)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(м.Житомир)

про стягнення 10646,43 грн.

Прокурором подано позов в інтересах
держави в особі позивачів про
стягнення з відповідача 10646,43грн., з
яких 10371,31 грн. заборгованості за надані
послуги, 193,79грн. пені, 29,79грн.
інфляційних, 51,54грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду від
18.03.2014р. порушено провадження у справі
та призначено до розгляду у судовому
засіданні на 01.04.2014р.

Представник позивача-2 в судовому
засіданні подав заяву від 01.04.2014р. про
уточнення позовних вимог, відповідно
якої просить стягнути з відповідача
7992,43грн., із яких 7717,31грн.
заборгованості за надані послуги,
193,79грн. пені, 29,79грн. інфляційних,
51,54грн. 3 % річних.

Згідно ст.22 ГПК України позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Пунктом 3.11 Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", роз'яснено, що ГПК,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

Враховуючи викладене, подану
позивачем-2, заяву від 01.04.2014р. про
уточнення позовних вимог розцінює, як
заяву про зменшення позовних вимог та
приймає її до розгляду.

Розгляд справи здійснюється в межах
зменшених позовних вимог, викладених в
заяві від 01.04.2014р.

Прокурор та представник позивача-2
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, з підстав викладених у позовній
заяві та заяві від 01.04.2014р.

Представник позивача-1 в судове
засідання не з'явився. До суду 26.03.2014р.
від позивача-1 надійшло клопотання про
розгляд справи без участі представника
ради.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, вимоги
ухвали від 18.03.2014р. не виконав, хоча про
час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Вирішення спору здійснюється за
наявними в справі матеріалами
відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013р. між Комунальним підприємством
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено
договір №1696 (а.с. 13-16) про надання послуг
з централізованого опалення,
постачання гарячої води, відповідно до
п. 1.1. якого виконавець зобов'язується
своєчасно надавати споживачеві
відповідної якості послуги з
централізованого опалення, постачання
гарячої води, а споживач зобов'язується
своєчасно оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, що передбачені договором.

Об'єкт споживача теплової енергії:
АДРЕСА_1.

На виконання умов договору позивачем
за період з жовтня 2013р. по січень 2014р.
надано послуги з теплопостачання
загальною вартістю 11960,97грн.

Факт надання послуг вбачається з
"Показників споживання тепла", які
оформлялись сторонами договору, копії
яких містяться в матеріалах справи (а.с.
55-58).

Згідно п. 3.1. договору розрахунковим
періодом є календарний місяць.

Споживачі - госпрозрахункові
підприємства, організації та бюджетні
установи проводять попередню оплату до
20 числа поточного місяця у розмірі 50%
від очікуваних нарахувань. Решту суми
нарахувань споживач оплачує до 10 числа
місяця наступного за розрахунковим (ч.1
п. 3.1. договору).

Відповідно п. 3.6. договору вказано, що не
пізніше 8 числа місяця, наступного за
розрахунковим, споживач повинен
отримати рахунок на оплату теплової
енергії, спожитої у розрахунковому
місяці. Неотримання споживачем рахунку
не звільняє останнього від обов'язку
оплати по цьому договору.

Зобов'язання щодо оплати товару
відповідач виконав неналежним чином,
сплативши 4243,24грн., із яких 25.11.2013р. -
1589,24грн. (а.с. 43) та 07.03.2014р. - 2654,00грн. (а.с.
38).

Як вбачається із пояснень позивача, у
відповідача станом на серпень 2013р.
існувала заборгованість в сумі
3575,71грн., яка 21.08.2013р. оплачена
відповідачем в розмірі 3576,13грн. Залишок
оплати в розмірі 0,42грн. зараховано
позивачем в рахунок оплати послуг за
жовтень 2013р. (а.с. 41).

Отже, на день вирішення спору
заборгованість відповідача становить
7717,31грн.

Відповідно до п. 5.1. договору споживач
несе відповідальність згідно із
законодавством і цим договором за
несвоєчасне внесення платежів за
послуги - шляхом сплати пені.

В зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язання щодо сплати коштів за
надані послуги, відповідно до умов
договору та Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
позивачем нараховано відповідачу пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ в розмірі 193,79грн. за період з
11.11.2013р. по 02.03.2014р.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У відповідності до положень ст. 625 ЦК
України позивачем нараховано
відповідачу інфляційні за період з
листопада 2013р. по січень 2014р. в розмірі
29,79грн. та 3 % річних за період з 01.11.2013р.
по 28.02.2014р. в розмірі 51,54грн.

Оцінивши в сукупності матеріали справи
та пояснення учасників судового
процесу, господарський суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи,
правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору про надання
послуг з теплопостачання.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено,
що якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Нормою ст.525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, а за відсутності
таких вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Так, матеріалами справи
підтверджується факт надання
відповідачу послуг з теплопостачання,
що вказує на належне виконання
зобов'язання з боку позивача.

Тому, вимоги позивача в частині
стягнення основного боргу в сумі
7717,31грн. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
193,79грн. пені, розрахунок якої проведено
за період з 11.11.2013р. по 02.03.2014 р. суд
зазначає наступне.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Перевіривши розрахунок пені з
урахуванням умов договору та
здійснених відповідачем проплат з
зазначенням призначення платежу, суд
встановив, що правомірно нарахованою
буде пеня в розмірі 184,74грн., згідно
наступного розрахунку:

- за період з 11.11.2013р. по 24.11.2013р. на суму
1588,82грн. - 7,92грн.;

- за період з 11.12.2013р. по 02.03.2014р. на суму
2653,53грн. - 77,50грн.;

- за період з 11.01.2014р. по 02.03.2014р. на суму
4016,90грн. - 72,96грн.;

- за період з 11.02.2014р. по 02.03.2014р. на суму
3700,88грн. - 26,36грн.

Таким чином, у задоволенні 9,05 грн. пені
(193,79грн. - 184,74грн.) суд відмовляє,
оскільки заявлені позивачем
безпідставно.

Щодо стягнення з відповідача
інфляційних за період з листопада 2013р.
по січень 2014р. в розмірі 29,79грн.,
господарський суд враховує наступне.

Відповідно п. 3.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" рзмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

Оскільки, відповідачем платіжним
дорученням №218 від 25.11.2013р. на суму
1589,24грн. з призначенням платежу "оплата
згідно рахунку №6 за жовтень 2013"
погашено заборгованість за жовтень
2013р., господарський суд відмовляє у
задоволенні вимог позивача про
стягнення інфляційних в сумі 3,18грн.
нарахованих у листопаді 2013р. на
заборгованість за жовтень 2013р. у
зв'язку з її погашенням.

Перевіривши розрахунок інфляційних
нарахованих у грудні 2013р. та січні 2014р.
в сумі 26,61грн., господарський суд
встановив, що їх нараховано відповідно
до норм чинного законодавства та
арифметично вірно.

В частині вимог про стягнення з
відповідача 3 % річних за період з
01.11.2013р. по 28.02.2014р. в розмірі 51,54 грн.
господарський суд встановив, що
позивачем неправомірно нараховано 3 %
річних, починаючи з 01.01.2013р. сумарним
способом.

Враховуючи, що згідно п. 3.1. договору у
відповідача виник обов'язок повного
розрахунку до 10 числа місяця
наступного за розрахунковим та
враховуючи кінцевий строк - 28.02.2014р., по
який позивачем проведено нарахування 3
% річних, правомірно нарахованими
будуть 3 % річних в розмірі 40,94грн.,
згідно наступного розрахунку:

- за період з 11.11.2013р. по 24.11.2013р. на суму
1588,82грн. - 1,83грн.;

- за період з 11.12.2013р. по 28.02.2014р. на суму
2653,53грн. - 17,45грн.;

- за період з 11.01.2014р. по 28.02.2014р. на суму
4016,90грн. - 16,18рн.;

- за період з 11.02.2014р. по 28.02.2014р. на суму
3700,88грн. - 5,48грн.

Таким чином, у задоволенні 10,60 грн. 3%
річних (51,54грн. - 40,94грн.) суд відмовляє,
оскільки заявлені позивачем
безпідставно.

З огляду на викладене, задоволенню
підлягають позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 7717,31 грн.
заборгованості, 184,74 грн. пені, 26,61 грн.
інфляційних, 40,94 грн. 3% річних.

В частині стягнення з відповідача
9,05грн. пені, 3,18грн. інфляційних та 10,60
грн. 3 % річних господарський суд
відмовляє за безпідставністю.

Судовий збір підлягає стягнення до
державного бюджету з відповідача
пропорційно розміру обґрунтовано
заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1)

на користь Комунального підприємства
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (10014,
м.Житомир, вул. Київська, 48,
ідентифікаційний код 35343771)

- 7717,31 грн. заборгованості;

- 184,74 грн. пені;

- 26,61 грн. інфляційних;

- 40,94 грн. 3% річних.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету
України 1820,87 грн. судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.04.14

Суддя
Сікорська Н.А.

Друк:

1 - до справи;

2 - позивачу-1 (рек.)

3 - відповідачу (рек. з пов.)

4- Прокуратура м. Житомир (1002 м. Житомир
вул. Черняхівського, 2)