Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" березня 2014 р.
Справа № 906/109/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

прокурор: Дедяєва О.І. посвідчення
видане 20.05.13р. №016820

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Прокурора Черняхівського
району в інтересах держави в особі
Сліпчицької сільської ради
Черняхівського району Житомирської
області (с.Сліпчиці Черняхівського
району Житомирської області)

до Відкритого акціонерного товариства
виробничого об'єднання
"Житомирнерудпром" (м. Житомир)

про розірвання договору оренди
земельної ділянки від 21.05.2008 та
повернення земельної ділянки до земель
запасу Сліпчицької сільської ради

Прокурор звернувся з позовом про
розірвання договору оренди земельної
ділянки площею 4,2172 га,
нормативно-грошова оцінка якої складає
1628470,72 грн., укладений 21.05.2008р. між
Сліпчицькою сільською радою
Черняхівського району та ВАТ "ВО
"Житомирнерудпром" та зобов'язання ВАТ
"ВО "Житомирнерудпром" повернути
земельну ділянку площею 4,2172 га до
земель запасу Сліпчицької сільської
ради Черняхівського району
Житомирської області.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою
відповідачем орендної плати за землю,
заборгованість з якої станом на 13.01.2014
р. становить 17 057,48 грн., посилаючись на
її розрахунок, зроблений Черняхівським
відділенням Володарсько-Волинської
ОДПІ.

Прокурор в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі.
Зазначила, що постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від
26.02.14р. стягнуто з ВАТ "Виробниче
об'єднання "Житомирнерудпром" на
користь державного бюджету в особі
Володарсько-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів У
Житомирській області 35233,85 грн.
заборгованості з орендної плати за 2013
рік.

Позивач повноважного представника в
судове засідання не направив, вимог
ухвали суду від 04.03.14р. не виконав,
листом № 49 від 17.03.14р. просить розгляд
справи розглядати без його участі. В
даній заяві вказав, що позов підтримує
та просить задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, вимог
ухвали суду від 04.03.14р. не виконав, про
причини неявки не повідомив, хоча про
час і місце засідання суду
повідомлений своєчасно та належним
чином.

Ухвала господарського суду, яка
направлялась відповідачу за юридичною
адресою повернулася до суду з
відміткою відділення поштового зв'язку
"за закінченням терміну зберігання".

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців юридична адреса ПАТ
"ВО "Житомирнерудпром" відповідає
вказаній у позовній заяві (а.с.10).

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки вся поштова кореспонденція
надсилалася відповідачу за його
юридичною адресою, суд вважає, що
останній був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Крім того, строк розгляду спору,
передбачений ч.1 ст. 69 ГПК України, по
даній справі закінчується 30.03.2014р., а
для належного повідомлення сторін, з
урахуванням часу виготовлення ухвали
та поштового обігу, вказаного строку не
достатньо.

За таких обставин, господарський суд
вважає за необхідне та можливе
прийняти рішення у справі за
відсутності представника відповідача,
за наявними в матеріалах справи
документами, відповідно до ст.75 ГПК
України.

Також, господарським судом
встановлено, що відповідно витягів з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 14.01.14р. та 20.03.14р. назва
відповідача є Публічне акціонерне
товариство "Виробниче об'єднання
"Житомирнерудпром" (а.с. 10, 100-101).

Отже, господарський суд відповідно до
ст. 25 ГПК України вважає за необхідне
замінити найменування відповідача з
Відкритого акціонерного товариства
"Виробниче об'єднання
"Житомирнерудпром" на Публічне
акціонерне товариство "Виробниче
об'єднання "Житомирнерудпром".

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та прокурора, проаналізувавши
наявні у справі докази у сукупності та
давши їм відповідну правову оцінку,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.05.2008р. між Сліпчицькою сільською
радою та Публічним акціонерним
товариством "Виробниче об'єднання
"Житомирнерудпром" (колишнє Відкрите
акціонерне товариство "Виробниче
об'єднання "Житомирнерудпром") укладено
договір оренди земельної ділянки.

Термін дії договору на десять років,
починаючи з дати його державної
реєстрації, тобто з 13.06.2008р. по 13.06.2018р.
(п.2.2 договору).

Відповідно п. 1 договору, орендодавець
передає, а орендар приймає в
довгострокову оренду земельну ділянку
із земель запасу, яка розташована на
території Сліпчицької сільської ради
Черняхівського району Житомирської
області, загальною площею 4,2172 (чотири
цілих дві тисячі сто сімдесят два
десятитисячних) гектара, для розробки
кар'єру Корчівського родовища
лабрадориту. Права третіх осіб на
земельну ділянку відсутні. Земельна
ділянка передається в оренду Орендарю
орендодавцем з моменту підписання
даного договору.

Згідно витягу з технічної документації
по визначенню нормативної грошової
оцінки земель населених пунктів
Сліпчицької сільської ради про
визнання вартості земельної ділянки
ПАТ "Виробниче об'єднання
"Житомирнерудпром", нормативно-грошова
оцінка земельної ділянки площею 4,2172 га
складає 1628470,72 грн.

Відповідно до п.2.3. договору, орендар
повинен сплачувати орендодавцю
орендну плату за землю в розмірі 1315,66
грн., щомісячно, в термін до 20 числа
поточного місяця, яка повинна бути
внесена на спеціальний розрахунковий
рахунок Сліпчицької сільської ради.

Відповідно до п.3.1. договору, обов'язком
орендодавця є: передача у користування
земельної ділянки після державної
реєстрації договору не пізніше 7 днів.
Тому передача земельної ділянки
відбувалася згідно умов договору без
складання акту прийому-передачі.
Підтвердженням передачі земельної
ділянки є фактичне користування нею
відповідачем, що свідчить сплата
орендної плати за землю в 2010-2012 роках.

Порушуючи умови договору відповідачем
станом на 13.01.2014р. допущено утворення
заборгованості по орендній платі за
землю в розмірі 17057,48 грн.

Оскільки відповідачем орендна плата не
сплачена, прокурор та позивач просять
розірвати договір оренди земельної
ділянки від 21.05.08р. та повернути
земельну ділянку площею 4,2172 га до
земель запасу Сліпчинської сільської
ради Черняхівського району
Житомирської області.

Відповідно ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ст.173 ГК України).

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193
ГК України, згідно якої об'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст.13 Закону України "Про оренду
землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Пунктом 1 ст. 19 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" передбачено, що орендар за
користування об'єктом оренди вносить
орендну плату незалежно від наслідків
господарської діяльності.

Згідно ст. 21 ЗУ "Про оренду землі"
орендна плата за землю - це платіж,
який орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це не встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Відповідно до п.4.1 договору, договір
може бути розірвано за взаємною згодою
сторін або на вимогу однієї із сторін
достроково за рішенням суду у разі
невиконання іншою стороною своїх
зобов'язань по договору.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем станом на день розгляду
справи договірні зобов'язання не
виконані, орендна плата не сплачена, що
є істотним порушенням умов договору.
Також, в підтвердження існування
заборгованості прокурором подано
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 26.02.14р.,
згідно якої стягнуто з ВАТ "Виробниче
об'єднання "Житомирнерудпром" на
користь державного бюджету в особі
Володарсько-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів У
Житомирській області 35233,85 грн.
заборгованості з орендної плати за 2013
рік.

Таким чином, порушення договірних
зобов'язань відповідачем вважається
істотним, що є підставою для розірвання
договору, відповідно дана вимога
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України
"Про оренду землі" у разі припинення або
розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором. Орендар
не має права утримувати земельну
ділянку для задоволення своїх вимог до
орендодавця.

Статтею 785 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі припинення
договору оренди Орендар зобов'язаний
негайно повернути Орендодавцю річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п.9.10. постанови Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 6 "Про судове рішення" у рішенні про
вчинення певних дій або про припинення
певних дій господарський суд повинен
зазначити - відповідний припис,
наприклад: "Такому-то звільнити таке-то
приміщення (із зазначенням його
найменування, місцезнаходження згідно
з поштовою адресою, площі)", "Такому-то
припинити такі-то дії, які
перешкоджають доступу такого-то у
приміщення (із зазначенням тих же даних
про приміщення)", строк виконання
відповідних дій та/або про видачу
наказу про примусове виконання
рішення;

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
вимогу прокурора щодо повернення
орендованої земельної ділянки
позивачу такою, що підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не оспорив, доказів сплати
заборгованості не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги прокурора такими, що
доведені матеріалами справи та
підлягають задоволенню.

Водночас, згідно ч.7 ст.84 ГПК України, в
резолютивній частині рішення
вказується про розподіл господарських
витрат між сторонами.

Згідно ст.44 ГПК України, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, яка
встановлює розподіл господарських
витрат, судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору.

Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Оскільки при зверненні до суду
прокурора судовий збір за подання
позовної заяви не сплачується,
розподіл господарських витрат, у
даному випадку, стягнення до
Державного бюджету України судового
збору, здійснюється за результатами
вирішення спору. При цьому, судом
враховується наступне.

У відповідності до ч.3 ст.6 Закону
України "Про судовий збір", за подання
позовної заяви, що має одночасно
майновий і немайновий характер,
судовий збір сплачується за ставками,
встановленими для позовних заяв
майнового та немайнового характеру.

Згідно роз'яснень, наведених у п.2.11
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", якщо в
позовній заяві об'єднано дві або більше
вимог немайнового характеру,
пов'язаних між собою підставами
виникнення або поданими доказами,
судовий збір сплачується окремо з
кожної з таких вимог.

В цій же постанові пленуму ВГСУ
роз'яснено, що судовий збір з позовної
заяви про визнання права власності на
майно, витребування або повернення
майна (в тому числі в зв'язку з вимогами,
заснованими на приписах частини п'ятої
статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу
України тощо) визначається з
урахуванням вартості спірного майна,
тобто як зі спору майнового характеру
(п.2.2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

Відповідно до позовної заяви предметом
позову є визнання недійсним договору
та повернення земельної ділянки, тобто,
одночасно позовна вимога немайнового
характеру та позовна вимога майнового
характеру (щодо повернення земельної
ділянки відповідно до вартості,
визначеною нормативно-грошовою
оцінкою).

Підпунктом 2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України
"Про судовий збір" передбачено, що за
подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру
справляється судовий збір у розмірі 1
мінімальної заробітної плати, тобто
1218,00 грн.

Відповідно до пп.3 п.2 ч.2 ст.4 Закону
України "Про судовий збір" за подання
заяви майнового характеру сплачується
судовий збір у розмірі 2 відсотків ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

З урахуванням вартості
(нормативно-грошової оцінки) земельної
ділянки, про зобов'язання повернення
якої заявлено позовну вимогу, в даному
випадку, розмір судового збору за
розгляд зазначеної вимоги становить
32569,41 грн.

Таким чином, з Публічного акціонерного
товариства "Виробниче об'єднання
"Житомирнерудпром" в доход Державного
бюджету України підлягає стягненню
загалом 33787,41 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.25, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Замінити найменування відповідача з
Відкритого акціонерного товариства
"Виробниче об'єднання
"Житомирнерудпром" на Публічне
акціонерне товариство "Виробниче
об'єднання "Житомирнерудпром".

2. Позов задовольнити.

3. Розірвати договір оренди земельної
ділянки площею 4,2172 га,
нормативно-грошова оцінка якої складає
1628470,72 грн., укладений від 21.05.08р. між
Сліпчицькою сільською радою
Черняхівського району та Публічним
акціонерним товариством "Виробниче
об'єднання "Житомирнерудпром" (колишнє
Відкрите акціонерне товариство
"Виробниче об'єднання
"Житомирнерудпром") (код 00292391).

4. Публічному акціонерному товариству
"Виробниче об'єднання
"Житомирнерудпром" (10003, м. Житомир, вул.
Перемоги, 29, код 00292391) повернути
земельну ділянку площею 4,2172 га,
нормативно-грошова оцінка якої складає
1628470,72 грн. до земель запасу Сліпчицької
сільської ради Черняхівського району
Житомирської області.

5. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Виробниче об'єднання
"Житомирнерудпром" (10003, м. Житомир, вул.
Перемоги, 29, код 00292391) на користь
Державного бюджету України - 33787,41 грн.
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.03.14

Суддя
Маріщенко Л.О.

Друк: Біленька Ю.П.

1 - у справі,

2,3 - сторонам (рек. з повід.)

4 - прокуратурі м.Житомира