ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.Справа № 916/779/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Бєляновського В.В., Мишкіної
М.А.,

при секретарі судового засідання
Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,
ОСОБА_2, за довіреністю,

від відповідача - ОСОБА_3, за
довіреністю,

від третьої особи - ОСОБА_3, за
довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення господарського суду
Одеської області від 28 січня 2014 року

у справі №916/779/13

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_7

про зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою

встановив:

У березні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 (далі-позивач,
ФОП ОСОБА_5) звернулася до
господарського суду Одеської області з
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 (далі-відповідач, ФОП ОСОБА_6), за
участю третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_7 (далі-третя особа) про
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди в користуванні ФОП ОСОБА_5
земельною ділянкою площею 2,13 га,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1
шляхом знесення за власний рахунок
самочинно збудованої на вказаній
земельній ділянці будівлі.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 28 січня 2014 року
(головуючий суддя Рога Н.В., судді
Брагіна Я.В., Зайцев Ю.О.) у задоволенні
позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване наступним.

Позивачем на даний час договір оренди
земельної ділянки не укладено, його
реєстрацію у встановленому законом
порядку не проведено, отже право
землекористування у позивача на даний
час не виникло, у зв'язку з чим його
права, як належного землекористувача,
не порушено.

Докази того, що саме відповідач
здійснив самовільне будівництво, в
матеріалах справи відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_5
подала на нього апеляційну скаргу з
вимогою скасувати оскаржуване рішення
та задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована
наступним.

Оскаржуване рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, його висновки не
відповідають обставинам справи.

Оскільки до позивача, згідно договору
купівлі продажу від 17.05.2006р., перейшло
право власності на нежитлові будівлі,
розташовані на спірній земельній
ділянці площею 2.13 га, то відповідно до
ч.3 ст.415 ЦК України він набув право
користування вказаною земельною
ділянкою.

Даний факт був встановлений судовими
рішеннями у справі №22/169-07-3866 і
відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України не
потребує подальшого доведення.

Висновок суду першої інстанції про
відсутність у матеріалах справи
доказів самочинного будівництва
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6
об'єкту нерухомості на спірній
земельній ділянці не відповідає
дійсності.

В засіданні суду апеляційної інстанції
представники позивача наполягали на
задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач та третя особа не
скористалися своїм право надання
відзивів на апеляційну скаргу, але їх
представники в судовому засіданні
заперечували проти доводів
апеляційної скарги, вважаючи рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін та
третьої особи, перевіривши юридичну
оцінку встановлених судом першої
інстанції фактичних обставин справи і
їх повноту, застосування норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія апеляційної інстанції
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 17
травня 2006р. між ВАТ «Одеське
шахтоуправління» (Продавець) та
підприємцем ОСОБА_5 (Покупець) був
укладений та нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу нежитлових
будівель, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 та складаються в цілому з
чотирьох нежитлових будівель
загальною площею 4693, 60 кв.м,
розташованих на земельній ділянці
площею 2, 13 га, що знаходиться у
постійному користуванні ВАТ «Одеське
шахтоуправління» на підставі
Державного акту на право постійного
користування І-ОД №000099, виданого
Біляївською районною радою Одеської
області 21.09.2001р., зареєстрованого у
книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за №25.

Право власності ОСОБА_5 на нежитлові
будівлі, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

Позиція позивача у справі ґрунтується
та тому, що відповідно до ст.120
Земельного кодексу України та ст.377
Цивільного кодексу України до нього
перейшло право користування земельною
ділянкою площею 2, 13 га за адресою :
АДРЕСА_1, на якій розташовані об'єкти
нерухомості, що підтверджується також
рішенням господарського суду Одеської
області від 27.06.2007р. у справі №22/169-07-3866
та постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 14.09.2007р. у цій
справі, однак незаконні дії
відповідача, який самовільно побудував
на цій ділянці будівлю, позбавляють
його можливості користуватися
частиною спірної земельної ділянки.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
до оформлення належним чином права
користування земельною ділянкою
позивач не вправі приступати до її
використання. Відповідно, звернення
позивача до суду з даним позовом є
передчасним.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
докази, які б свідчили, що саме
відповідач у справі здійснив
самовільне будівництво.

Судова колегія апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції та зазначає наступне.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5
подано даний позов на захист свого
права, як землекористувача спірної
земельної ділянки, з посиланням на ч.2
ст.152 ЗК України та ч.4 ст.376 ЦК України.

Позивач вважає себе користувачем всієї
земельної ділянки площею 2,13 га, що
знаходилась у користуванні продавця за
договором купівлі-продажу нежитлових
будівель від 17.05.2006р.

Разом з тим, відповідно до ст.377
Цивільного кодексу України в редакції,
що була чинною на дату укладення
договору купівлі-продажу, до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором. Якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування. Якщо житловий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

За приписами ст.120 Земельного кодексу
України (в редакції, що була чинною на
дату укладення договору
купівлі-продажу) при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди. При відчуженні будівель та
споруд, які розташовані на орендованій
земельній ділянці, право на земельну
ділянку визначається згідно з
договором оренди земельної ділянки. У
разі переходу права власності на
будинок або його частину від однієї
особи до іншої за договором довічного
утримання право на земельну ділянку
переходить на умовах, на яких вона
належала попередньому власнику. При
переході права власності на будівлю та
споруду до кількох осіб право на
земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди. При переході права
власності на будівлю або споруду до
громадян або юридичних осіб, які не
можуть мати у власності земельні
ділянки, до них переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій розташована будівля чи споруда.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації;
право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Однак, у позивача на даний час такий
документ відсутній. В судовому
засіданні апеляційного суду
представник позивача підтвердив, що
право користування спірною земельною
ділянкою до цього часу позивачем
належним чином не оформлене, оплата за
користування землею не здійснюється.

Посилання скаржника на факти,
встановлені судовими рішеннями у
справі №22/169-07-3866, як такі, що
встановлюють його право на
користування земельною ділянкою
площею 2,13 га судовою колегією не
приймаються до уваги, оскільки
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 14.09.2007р. у
справі №22/169-07-3866 встановлено, що до
ОСОБА_5 відійшла нерухомість, розміщена
на площі у 2,13 га. При цьому, як
вбачається з договору купівлі-продажу
від 17.05.2006р., загальна площа проданих
об'єктів нерухомості складає всього
4693,60 кв.м.

При апеляційному перегляді справи
скаржником також не спростований
висновок суду першої інстанції про
відсутність доказів на підтвердження
того, що самочинне будівництво
здійснив саме відповідач - ОСОБА_6
Навпаки, із наявних у справі доказів
вбачається, що, будівництво спірного
об'єкта нерухомості здійснив ОСОБА_7

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи, колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами та не відповідають вимогам
законодавства, що регулює спірні
правовідносини.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції було повно та
всебічно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, надано їм належну
правову оцінку та винесено рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, що дає підстави
для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
99, 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Одеської
області від 28 січня 2014 року у справі
№916/779/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено
та підписано 21.03.2014р.

Головуючий суддя:
Будішевська Л.О.

Судді:
Бєляновський В.В.

Мишкіна М.А.