донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

25.03.2014
справа №905/8033/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Марченко
О.А.суддівЗубченко І.В., Татенко В.М. за
участю представників сторін:
від
позивача: Тутов Д.С.- за
довіреністю № 102 від 11.09.2013 р.від
відповідача:Ніколенко В.В.- за
довіреністю № 1670 від 11.12.2013 р.; Товкач
В.М. - за довіреністю № 1670 від 11.12.2013
р.розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну
скаргуРегіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м. Донецьк на рішення
господарського суду Донецької області
від08.01.2014р. (повний текст рішення
підписано 13.01.2014р.) у справі№ 905/8033/13
(суддя Мальцев М.Ю.) за
позовомРегіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м. Донецьк до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Димитроввантажтранс", м.Димитров,
Донецька область про внесення змін до
договору оренди №9/2011 від 13.01.2011р. В С Т А
Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 08.01.2014р. у справі
№ 905/8033/13 Регіональному відділенню
Фонду державного майна України по
Донецькій області, м. Донецьк у позові
до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Димитроввантажтранс", м.Димитров,
Донецька область про внесення змін до
договору оренди №764 від 24.04.2001р -
відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
господарського суду, Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Донецькій області, м.
Донецьк звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Донецької
області від 08.01.2014р. у справі № 905/8033/13 у
зв'язку з тим, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи; висновки, викладенні у
рішенні суду, не відповідають
обставинам справи; судом порушені та
неправильно застосовані норми
матеріального і процесуального права.
Зокрема, скаржник вказує на
безпідставність відмови у позові,
посилаючись на правомірність
ініціювання ним внесення змін до
договору оренди у зв'язку із зміною
Методики розрахунку орендної плати, а
також зазначаючи про те, що чинним
законодавством не передбачено
обов'язкового проведення оцінки
орендованого майна для проведення
перерахунку орендної плати у зв'язку зі
зміною методики її розрахунку.

Позивач підтримав доводи апеляційної
скарги, просив її задовольнити, рішення
суду - скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Відповідач проти доводів апеляційної
скарги заперечує та просить рішення
господарського суду залишити без змін,
а скаргу - без задоволення, про що
зазначив у відзиві на апеляційну
скаргу.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України. Апеляційний господарський
суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується
правами, наданими суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і переглядає законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду,
переглянувши в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції, на
підставі встановлених фактичних
обставин справи № 905/8033/13; розглянувши
доводи апеляційної скарги та відзиву
на неї; заслухавши пояснення
представників - учасників судового
процесу; перевіривши застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення апеляційної скарги
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м. Донецьк і скасування
рішення господарського суду Донецької
області від 08.01.2014р. у справі № 905/8033/13 з
огляду на наступне.

Так, 24.04.2001р. між позивачем
(орендодавець) та відповідачем
(орендар) укладено договір оренди № 764,
згідно з п.п.1.1, 10.1. якого орендодавець
передає строком до 24 квітня 2016 року (з
врахуванням договору № 2 від 22.05.2007 року
про внесення змін до договору оренди
договору № 764 від 24.04.2001 р.), а орендар
приймає в строкове платне користування
майно, що належить до державної
власності - цілісний майновий комплекс
промислового залізничного транспорту,
що знаходиться на балансі ДВАТ
«Димитроввуглевантажтранс»,
розташоване за адресою: Донецька
область, вул. Ватутіна, 51, склад і
вартість якого визначено актом оцінки
підприємства на підставі
інвентаризації та передавального
балансу, складених станом на 31.03.2001р. і
становить 8772331,00 грн.

Розділом 3 договору № 764 від 24.04.2001 р.
встановлені домовленості сторін
відносно орендної плати, а саме:

- орендна плата визначається на
підставі Методики розрахунку орендної
плати, затвердженою КМУ, і становить
без ПДВ за базовий місяць розрахунку
(березень 2001р.) 21912,49 грн. Нарахування
ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством України. Орендна
плата за перший місяць оренди квітень
2001р. визначається шляхом коригування
орендної плати за базовий місяць на
індекс інфляції за квітень 2001р. (п.3.1.);

- орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць (п.3.2.) і
перераховується до Державного бюджету
щомісяця не пізніше 10 числа місяця,
наступного за звітним (п.3.3.);

Розмір орендної плати має бути
переглянуто на вимогу однієї із сторін
в разі зміни методики її розрахунку,
змін централізованих цін і тарифів та в
інших випадках, передбачених
законодавством України (п.3.4 договору №
764 від 24.04.2001 р.).

Водночас, п. 8.2. договору № 764 від 24.04.2001
р. встановлює право орендодавця
виступати з ініціативою щодо внесення
змін до цього договору або його
розірвання в разі погіршення стану
орендованого майна підприємства
внаслідок невиконання або неналежного
виконання умов цього договору.

Положеннями п. 10.2 договору № 764 від
24.04.2001 р. визначено, що його умови
зберігають силу протягом всього
терміну цього договору, в тому числі у
випадках, коли після його укладання
законодавством встановлено правила, що
погіршують становище орендаря, а в
частині зобов'язань орендаря щодо
орендної плати - до виконання
зобов'язання.

Відповідно до п. 10.3. договору № 764 від
24.04.2001 р. його зміни і доповнення
допускаються за взаємною згодою
сторін. Зміни та доповнення, що
пропонуються внести, розглядаються
протягом одного місяця з дати їх
подання до розгляду іншій стороні, а
згідно п. 10.8 неврегульовані цим
договором взаємовідносини сторін,
регулюються чинним законодавством
України.

У додатку № 2 до договору № 764 від 24.04.2001
р. сторони узгодили розрахунок
орендної плати.

Як встановлено судом першої інстанції,
24.04.2001р. відповідно до умов п. 2.1.
договору приміщення передано в оренду
відповідачу, про що сторонами складено
акт приймання-передачі.

Посилаючись на внесення змін до
Методики розрахунку орендної плати
Постановою КМУ від 14.09.2011р. №961, позивач
разом із вимогою №11-06-02-09062
від 25.07.2013р. про внесення змін до
Договору оренди, направив Відповідачу
проект додаткового договору №3 до
Договору № 764 від 24.04.2001 р. Направлення
вимоги підтверджується наявним в
матеріалах справи повідомленням про
вручення рекомендованого поштового
відправлення.

Листом №1078 від 15.08.2013р. відповідач у
відповідь на вищевказану вимогу
повідомив про відсутність законних
підстав акцептувати пропозицію
регіонального відділення Фонду
державного майна України.

Враховуючи недосягнення сторонами
згоди про внесення змін до договору
оренди № 764 від 24.04.2001 р. щодо розміру
орендної плати у зв'язку зі зміною
методики її розрахунку, позивач
звернувся до суду з даним позовом та
наполягає на примусовому внесенні змін
до договору оренди.

Отже, зважаючи на обраний позивачем
спосіб захисту і підстави позову,
встановленню у даній справі підлягає
наявність у позивача права вимагати
змінити договір оренди № 764 від 24.04.2001 р.
шляхом укладення запропонованої
редакції додаткового договору №3,
підстави ухилення відповідачем від
укладення такого додаткового договору
та відповідність запропонованого
позивачем проекту вимогам
законодавства.

Відповідно до ст.43 ГПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Судовими доказами слід вважати
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного розгляду
справи.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України,
ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Правовідносини сторін у даній справі
врегульовано положеннями Цивільного
кодексу України, Господарського
кодексу України та Законом України "Про
оренду державного та комунального
майна" від 10.04.1992.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Однією з істотних умов договору є
орендна плата, яка встановлюється
згідно з методикою розрахунку орендної
плати. Методика розрахунку пропорції
розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем та
порядок використання орендної плати
для об'єктів, що перебувають у
державній власності, визначаються
Кабінетом Міністрів України (статті 10,
19 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" (в редакції, яка
була чинна на момент укладення
договору оренди).

Згідно з ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Пунктом 3 ст. 762 ЦК України передбачено,
що договором або законом може бути
встановлено періодичний перегляд,
зміну (індексацію) розміру плати за
користування майном.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з п. 3.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
від 29.05.2013 № 12 судам у вирішенні спорів
про внесення змін до договору оренди
(найму) у зв'язку із запровадженням
нових тарифів, ставок орендної плати
необхідно з'ясовувати, чи
погоджувалися сторонами при укладенні
договору оренди умови щодо
перегляду орендної плати, в тому числі
з підстави внесення змін до методики
розрахунку орендної плати. Відповідний
перегляд орендної плати є
обґрунтованим, якщо господарський суд
встановить факт погодження сторонами
при укладенні договору оренди такої
підстави перегляду орендної плати, як
внесення змін до методики розрахунку
орендної плати.

Приймаючи до уваги зміст п.п. 3.4., 10.3
договору оренди № 764 від 24.04.2001 р.,
правову позицію Верхового суду
України, викладену в постанові від
20.08.2013 р. у справі № 5017/781/2012, позивач як
орендодавець має право ініціювати, у
тому числі і в судовому порядку,
перегляд умов договору оренди в
частині розміру орендної плати у разі
зміни Методики розрахунку орендної
плати, затвердженою постановою
Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р.
№786, до якої було внесено зміни
постановою Кабінету Міністрів України
14.09.2011р. №961 (далі-Методика
розрахунку) під час дії такого
договору.

Втім, правомірність ініціювання такого
перегляду не може бути обов'язковою
умовою для прийняття орендарем або
внесенням судом змін до договору
оренди, обґрунтованих зміною Методики
розрахунку, без надання оцінки умовам
відповідного проекту.

Отже, оцінка правомірності ухилення
відповідача від підписання
додаткового договору та розцінювання
дій останнього як порушень потребує
дослідження і оцінки запропонованих
умов договору враховуючи наявні
правовідносини сторін.

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 14 вересня 2011 року N 961
внесено зміни до постанови Кабінету
Міністрів України від 4 жовтня 1995 року N
786, якою затверджена Методика
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу.

Разом з тим, з прийняттям означеної
Постанови Кабінету Міністрів України
14.09.2011р. №961 у Методиці розрахунку
запроваджено, серед іншого, визначення
розміру річної орендної плати за
цілісні майнові комплекси державних
підприємств за формулою Опл = (Воз +
Внм) х Сор.ц /100, де Воз - вартість
основних засобів за незалежною оцінкою
на час оцінки об'єкта оренди, гривень;
Внм - вартість нематеріальних активів
за незалежною оцінкою на час оцінки
об'єкта оренди, гривень; Сор.ц - орендна
ставка за використання цілісних
майнових комплексів державних
підприємств, яка в даному випадку
збільшилась з 6% до 16%.

Так, вказані зміни до Методики
розрахунку передбачають застосування
визначеної за незалежною оцінкою
вартості основних засобів та
нематеріальних активів саме для
розрахунку орендної плати, який
(розрахунок) мав запровадити спірний
договір № 3.

Між тим, абз. 1 п.2 Методики оцінки
об'єктів оренди, затвердженої
Постановою КМУ від 10.08.1995р. №629 (далі -
Методика оцінки), передбачає
проведення незалежної оцінки для її
використання при розрахунку орендної
плати. Отже, оскільки спірний договір
№3 запроваджує новий розрахунок
розміру орендної плати, мають бути
використані результати незалежної
оцінки, проведеної саме для такого
нового розрахунку.

Разом з тим, розмір орендної плати при
проведенні розрахунку з метою внесення
змін до договору оренди розраховано на
підставі стандартизованої оцінки (акт
оцінки станом на 31.03.2001 р., складений на
підставі результатів інвентаризації
та передавального балансу). Доказів
проведення незалежної оцінки суду не
представлено, протилежного позивачем
не доведено.

Твердження скаржника про те, що
законодавство не містить норми, яка
вимагає проведення повторної оцінки
орендованого майна під час дії
договору оренди, апеляційним судом
відхиляється, оскільки зумовлено
неправильним розумінням змісту абз.1 і 2
п. 1 Методики оцінки, адже оцінка
проводиться для її використання при
розрахунку розміру орендної плати і
здійснення такого розрахунку передує
укладанню договору оренди, який його
(розрахунок) і запроваджує, тому
вказані положення слід розуміти як
такі, що передбачають проведення
незалежної оцінки з метою використання
її даних для розрахунку розміру
орендної плати перед запровадженням
нового розрахунку.

У даному випадку, проект розрахунку,
який мав запровадити спірний договір №
3, повинен був розроблений орендодавцем
на дату надсилання відповідної вимоги,
викладеної в листі №11-06-02-09062 від
25.07.2013р., проте чинного у розумінні абз. 1
п. 2 Методики оцінки звіту незалежної
оцінки на той момент не існувало.

Таким чином, зміст запропонованого
спірного договору №3 і передбаченого
ним розрахунку розміру орендної плати
визначено із застосуванням відомостей,
встановлених на підставі даних не
передбачених Методикою розрахунку,
тому таких, що не можуть бути
використані при розрахунку розміру
орендної плати.

Намагання розповсюдити дію нового
розрахунку розміру орендної плати з
20.09.2011р. на правовідносини сторін, що
передували зверненню з вимогою
№11-06-02-09062 від 25.07.2013р., не спростовують
означених висновків суду, адже за
змістом ч.3 ст.653 Цивільного кодексу
України зобов'язань сторін за спірним
договором змінюються з моменту
набрання законної сили рішенням суду
про задоволення позовних вимог.

Більш того, умови спірного договору №3,
які змінюють (збільшують) грошові
зобов'язання відповідача з внесення
орендної плати, що виконані останнім
належним чином за період, за який
пропонується внести зміни та
встановлюють додаткові зобов'язання
орендаря з доплати різниці (п.п.2 і 4),
взагалі суперечать законодавству,
оскільки орендна плата є ціною
договору оренди у розумінні ст. 189
Господарського кодексу України,
положення розглядуваного проекту в
частині зміни орендної плати відносно
оплаченого за наявними умовами
договору за період, за який позивачем
пропонується внести зміни, не
відповідають вимогам ч.3 ст.632
Цивільного кодексу України, адже щодо
цього періоду договір оренди є
виконаним.

Отже, грошові зобов'язання відповідача
зі сплати орендних платежів за період з
вересня 2011р. і по грудень 2013р. є
припиненими належним виконанням в
розумінні ст.599 Цивільного кодексу
України і ч.1 ст.202 Господарського
кодексу України та в цій частині є
відсутніми. Таким чином, згадувані вище
положення спірного договору всупереч
ч.1 ст.653 Цивільного кодексу України
спрямовані на зміну припинених
грошових зобов'язань орендаря.

Наразі, жодна із приведених скаржником
норм матеріального права, а також
правова позиція Верховного Суду
України у справі № 5017/781/2012 не
передбачає встановлення для орендаря
обов'язку зі здійснення доплати
виконаних зобов'язань у відповідності
до чинних на момент оплати умов
договору і запровадження такого
обов'язку у судовому порядку шляхом
задоволення заявленого позову не
відповідало б приписам ч.1 ст.19
Конституції України і ч.ч.1, 2 ст.14
Цивільного кодексу України, у світлі
яких оскаржуване рішення місцевого
суду є цілком правомірним.

Зважаючи на наведене, хоча
орендодавець наділений правом
ініціювати зміни умов договору оренди,
запропонована ним редакція таких змін
за своїм змістом не відповідає і прямо
порушує вказані вище норми діючого
законодавства, з огляду на що
відхилення розглядуваних змін
відповідачем не може вважатися
порушенням прав позивача і не може мати
наслідком задоволення позовних вимог
стосовно означеного предмету спору,
зміна якого (зміна умов розглядуваного
проекту) судом за власною ініціативою
не передбачена.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відповідна вимога
№11-06-02-09062 від 25.07.2013р. про внесення
зміни до договору отримана
відповідачем у липні 2013р., а з
відповідним позовом Фонд звернувся до
господарського суду у листопаді 2013
року. При цьому, як зазначалося вище,
позовні вимоги в частині внесення змін
до договору передбачають збільшення
розміру орендної плати з 20 вересня 2011р.
по листопад 2013р., однак позивачем
жодним чином не доведено відсутність у
останнього можливості звернутися з
такими змінами та позовом до
господарського суду відразу після
внесення законодавчих змін до орендних
ставок відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 14
вересня 2011 року N 961.

З огляду на наведене вище, колегія
суддів апеляційного господарського
суду вважає, що місцевим господарським
судом правомірно відмовлено
Регіональному відділенню Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м. Донецьк у позові до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Димтроввантажтранс",
м. Димитрів Донецької області про
внесення змін до договору оренди №764
від 24.04.2001р.

За наведених обставин, матеріали
справи свідчать, що господарським
судом в порядку ст.43 ГПК України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи в їх сукупності і
вірно застосовано норми
процесуального та матеріального права.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування судом першої
інстанції норм законодавства при
прийнятті рішення не знайшли свого
підтвердження під час апеляційного
перегляду, в зв'язку з чим підстав для
зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія
суддів не вбачає.

Рішення господарського суду Донецької
області з урахуванням мотивів,
зазначених апеляційним судом,
відповідає фактичним обставинам
справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
не впливають на правильність висновків
суду першої інстанції та спростовані
вищевикладеними висновками судової
колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Донецької області від 08.01.2014р. у справі
№ 905/8033/13 ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, керуючись законом, що
відповідає приписам ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, тому залишає зазначене
рішення без змін, а апеляційну скаргу
за наведеними в ній мотивами - без
задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті державного мита по
апеляційній скарзі покладаються на
заявника скарги по справі.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Донецькій області, м.
Донецьк - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 08.01.2014р. у справі № 905/8033/13
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

У судовому засіданні 25.03.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови підписано
28.03.2014р.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: І.В. Зубченко

В.М. Татенко