ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.03.14р. Справа № 904/914/14

За позовом Товариства з додатковою
відповідальністю
"Електропівденмонтаж-3", м.
Дніпропетровськ

до Дніпропетровської міської ради, м.
Дніпропетровськ

про зобов'язання зареєструвати право
власності на земельну ділянку

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Від позивача: Сивун Т.С., довіреність №
б/н від 04.10.2013 р.

Від відповідача: Герасимчук С.С.,
довіреність № 4/10-624 від 16.12.2013 р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою
відповідальністю
"Електропівденмонтаж-3" звернулося до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовною заявою про
зобов'язання Дніпропетровської
міської ради зареєструвати право
власності на земельну ділянку.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
24.11.2011р. господарським судом
Дніпропетровської області (залишеним в
силі постановою ВГСУ від25.12.2012р.) було
прийнято рішення, яким визнано
розірваним договір оренди земельної
ділянки від 19.08.2003р., укладений між ТДВ
"Електропівденмонтаж-3" та
Дніпропетровською міською радою

Позивач для реєстрації розірвання
договору звернувся до реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції, однак отримав
відмову, яка мотивована тим, що договір
оренди земельної ділянки не
зареєстровано в Реєстраційній службі,
отже й провести його скасування
реєстраційна служба не має технічної
можливості.

У зв'язку з тим, що у державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відсутні відомості з приводу права
власності на земельну ділянку,
зазначену в договорі оренди, позивач
позбавлений можливості зареєструвати
належним чином припинення договору
оренди земельної ділянки.

Відповідач у відзиві на позов просить
припинити провадження у справі,
мотивуючи це тим, що спірні відносини
носять публічно-правовий характер та
мають розглядатися відповідно до норм
адміністративного права.

03.03.2014р. у судовому засіданні
оголошувалась перерва до 24.03.2014р.

Клопотання про використання засобів
технічної фіксації судового процесу
при розгляді цієї справи
представниками сторін не заявлялись.

В судовому засіданні 24.03.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року відкрите акціонерне
товариство "Електропівденмонтаж-3"
(далі - ВАТ "Електропівденмонтаж-3")
звернулося до господарського суду з
позовом до Дніпропетровської міської
ради про розірвання договору оренди
земельної ділянки площею 2,2533 га за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
20-річчя Перемоги, 77, від 19 серпня 2003
року, укладеного між Дніпропетровською
міською радою та ВАТ
"Електропівденмонтаж-3",
правонаступником якого є товариство з
додатковою
відповідальністю"Електропівденмонтаж-
3" (далі - ТДВ "Електропівденмонтаж-3"), та
зобов'язання відповідача прийняти
орендовану земельну ділянку, надану
під розміщення виробничої бази строком
на 15 років.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24
листопада 2011 року позовні вимоги
задоволено, розірвано договір оренди
земельної ділянки кадастровий номер
:09:089:0009) від 19 серпня 2003 року.
Зобов'язано Дніпропетровську міську
раду прийняти орендовану земельну
ділянку.

Зазначене рішення залишено в силі
постановами ВГСУ від 25.12.2012р. та ВСУ від
20.08.2013р.

На виконання рішенні судом видано
наказ.

Згідно ст. 182 Земельного Кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

З пункту 3 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» та інших
законодавчих актів України» від 11
лютого 2010 року, вбачається, що до 1 січня
2013 р. державна реєстрація права
власності, права користування
(сервітут) земельної ділянки, право
постійного користування земельними
ділянками, договорів оренди земельних
ділянок, право користування земельною
ділянкою для сільськогосподарських
потреб (емфітевзис); право забудови
земельної ділянки (суперфіцій)
проводилось територіальними органами
земельних ресурсів.

Договір оренди земельної ділянки від 19
серпня 2003 р., укладений між позивачем та
відповідачем було зареєстровано в
установленому на момент його укладання
порядку, припинення договору також
підлягає державній реєстрації.

Відповідно до Указу Президента України
від 05.10.2011 р. № 965/2011, який набрав
чинності з 01.01.2013, повноваження
Держземагенства в частині державної
реєстрації прав на земельні ділянки
припиняються.

З 01 січня 2013 р. оформлення речових прав
на земельну ділянку здійснюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, згідно з ст. 126 Земельного
кодексу України право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Позивач звертався до Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області з
роз'ясненнями щодо державної
реєстрації припинення договору оренди
у зв'язку із розірванням договору
оренди рішенням суду.

Однак, 16.05.2013 р. головне управління
юстиції у Дніпропетровській області
надало відповідь, в якій роз'яснено, що
для проведення в Державному реєстрі
прав державної реєстрації припинення
прав позивача на земельну ділянку за
договором оренди, який розірваний
рішенням суду, Позивачу необхідно
звернутися до органу державної
реєстрації прав. Крім того головне
управління юстиції у
Дніпропетровській області також в
своєму листі зазначело, що для
проведення державної реєстрації
припинення прав позивача на земельну
ділянку за договором оренди в
Державному реєстрі прав має міститись
запис про право оренди земельної
ділянки, яке вбачається з
вищевикладеного, реєструється лише
після державної реєстрації права
власності на саму земельну ділянку.

17 жовтня 2012 р. позивач звернувся до
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції з проханням
припинити договір оренди земельної
ділянки від 19.08.2003 р.

Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції фактично відмовила,
у зв'язку із тим, що договір оренди
земельної ділянки не реєструвався в
Реєстраційній службі, провести його
скасування реєстраційна служба не має
технічної можливості, а надана
позивачем копія рішення суду в
резолютивній частині зобов'язує
Дніпропетровську міську раду прийняти
орендовану земельну ділянку. Та було
запропоновано звернутися до
Дніпропетровської міської ради для
вирішення даного питання (копія листа
додається).

Як зазначив у позовній заяві позивач,
він звертався до відповідача з
письмовим зверненням про необхідність
вчинити дії з приводу розірвання
договору оренди земельної ділянки від
19.08.2003 р., але відповідач відповіді не
надав.

Позивач направив на адресу відповідача
листа з вимогою зареєструвати в
Державному реєстрі прав право
власності на саму земельну ділянку.
Відповідач також не надав відповіді на
даний лист.

Згідно п.4 абзацу 6 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно» від 22 червня 2011 р. державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно, що є похідними від права
власності, проводиться після державної
реєстрації права власності на таке
майно.

У зв'язку із тим, що в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
відсутні відомості з приводу права
власності на земельну ділянку,
зазначену в договорі оренди, позивач
позбавлений можливості зареєструвати
належним чином припинення договору
оренди земельної ділянки від 19.08.2003р. в
Реєстраційній службі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, про
відмову у задоволенні позовних вимог з
наступних підстав.

Як зазначено вище, рішення
господарського суду Дніпропетровської
області у справі № 18/5005/129/2011, яким
розірвано договір оренди земельної
ділянки (кадастровий номер
:09:089:0009) від 19 серпня 2003 року та
зобов'язано Дніпропетровську міську
раду прийняти орендовану земельну
ділянку набрало чинності 25.12.2012р.

Відповідно до ст.115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження" .

Однак, в судовому засіданні позивач
пояснив, що рішення суду на
сьогоднішній день не виконано, міська
рада земельну ділянку не прийняла. З
заявою про примусове виконання
зазначеного рішення до відділу
державної виконавчої служби позивач не
звертався, мотивуючи це неможливістю
виконання даного рішення державною
виконавчою службою.

Тобто, на дату розгляду спору позивачем
не здійснено жодної дії щодо виконання
рішення суду та повернення земельної
ділянки Дніпропетровській міській
раді.

Відповідно до ст. 78 Земельного Кодексу
України право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них. Порядок проведення
державної реєстрації прав на
нерухомість та підстави відмови в ній
встановлюється законом (ч. 4 ст. 182 ЦК
України).

За приписами п.10. ст. 79-1 Земельного
Кодексу України державна реєстрація
речових прав на земельні ділянки
здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

Державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється у Державному земельному
кадастрі в порядку, встановленому
Законом (ст. 202 Земельного Кодексу
України).

Згідно Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента від
06.04.2011 за № 401/2011 головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності
є Державна реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр);

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

Відповідно до абзацу другого частини
першої статті 2 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно п.3 ст. 4-1 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація права держави чи
територіальної громади на земельні
ділянки, які сформовані із земель
державної чи комунальної власності,
здійснюється після затвердження в
порядку, встановленому Земельним
кодексом України, документації із
землеустрою, за якою здійснено таке
формування, одночасно із державною
реєстрацією похідного речового права
на такі земельні ділянки (постійне
користування, оренда, користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут), крім випадків,
коли рішенням відповідного органу про
затвердження документації із
землеустрою передбачено здійснення
державної реєстрації переходу права
власності на земельні ділянки.

Приписами ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Виходячи з положень ст.ст. 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Отже на позивача у справі покладено
обов'язок довести належними та
допустимими доказами у чому полягає
порушення відповідачем прав позивача і
яких саме, чого останнім зроблено не
було.

Не доведено позивачем і наявності
законодавчого зобов'язання
відповідача щодо вчинення реєстрації
права власності на земельну ділянку.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заперечення відповідача, викладені у
відзиві на позов щодо віднесення даної
категорії спорів до адміністративного
провадження судом не приймаються у
зв'язку з тим, що правовідносини, які
склалися між сторонами, не належать до
публічно-правових, оскільки заявлені
позивачем вимоги зводяться до
вирішення питання про право власності
на земельну ділянку, а отже, не
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства
(Постанова Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України від 20 січня 2009 р.).

За приписами ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовій збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти на
позивача.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя Н.Г. Назаренко Дата підписання
рішення, оформленого відповідно до
вимог ст. 84 ГПК України, - 27.03.2014р.