ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 19» березня 2014 р.
Справа №922/4995/13

Колегія суддів у складі:головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов
В.В.,суддя Тихий П.В.,

При секретарі Соколовій Ю.І.,

За участі представників сторін:

Позивач - Єременко О.О.,

Відповідач - Фурсал В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №592Х/1-42)
на рішення господарського суду
Харківської області від 04 лютого 2014
року по справі №922/4995/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі", м.
Балаклія

про стягнення 1463723,80 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 04 лютого 2014
року по справі (суддя Суслова В.В.) позов
задоволено частково. Стягнуто КП
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі" на
користь ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 1254184,79 грн.
основного боргу, 46340,81 грн. пені, 43896,47
грн. 7% штрафу, 29064,45 грн. 3% річних, 29275,00
грн. судового збору. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням не
погодився, звернувся до апеляційного
господарського суду зі скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просив його
скасувати в частині зменшення розміру
пені на 46340,81 грн. та зменшення розміру
штрафу на 43896,47 грн., прийняти в цій
частині нове рішення, яким стягнути з
КП Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі" на
користь ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 46340,81 грн.
пені та 43896,47 грн. штрафу, у стягненні
яких було відмовлено господарським
судом; в іншій частині просить рішення
залишити без змін.

Зокрема, апелянт не погоджується із
висновком суду першої інстанції про
зменшення пені та 7% штрафу, та зазначає,
що під час розгляду справи не було
враховано інтереси позивача.

Від відповідача до суду надійшов
відзив на апеляційну скаргу (вх. №2255
від 17.03.2014 року), де відповідач
заперечує проти доводів апеляційної
скарги та просить суд рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

До судового засідання, яке відбулося
19.03.2014 року, з'явились повноважні
представники сторін, які підтримали
свої вимоги та заперечення.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, повторно розглянувши справу
відповідно до вимог статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, вислухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
повноту встановлення господарським
судом Сумської області обставин, що
мають значення для справи та
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

30 вересня 2011 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець) та КП
Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі"
(покупець) був укладений договір №
14/1908/11 купівлі-продажу природного газу
(далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Продавець
зобов'язався передати у власність
Покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012-2013
роках природний газ ( за кодом згідно
УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну
територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз
України"), для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями, а
Покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору, газ, що
постачається за цим Договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками.

Відповідно до п. 2.1. Договору, Продавець
передає Покупцеві з 01 жовтня 2011 року по
31 грудня 2012 року газ в обсязі до 3943,0 тис.
куб.м., у тому числі по місяцях
кварталів.

Відповідно до п. 3.1. Договору, Продавець
передає Покупцеві газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
Покупця. Право власності на газ
переходить від Продавця до Покупця в
пунктах приймання-передачі. Після
переходу права власності на газ
Покупець несе всі ризики і приймає на
себе відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.3. Договору,
приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Відповідно до п. 3.4. Договору, не пізніше
5-го числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, Покупець зобов'язується
надати Продавцеві підписані та
скріплені печатками Покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використання газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
Покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

На виконання умов Договору позивач
поставив протягом жовтня-грудня 2012
року, а відповідач прийняв природний
газ обсягом 3273,00 тис. куб. м. на загальну
суму 1254184,79 грн., що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу від 18.03.2013 року.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи,
заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором № 14/1908/11 на
купівлю - продаж природного газу від
30.09.2011 року складає 1254184,79 грн., що
підтверджується матеріалами справи та
визнана відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов Договору позивач
поставив протягом жовтня-грудня 2012
року, а відповідач прийняв природний
газ обсягом 3273,00 тис. куб. м. на загальну
суму 1254184,79 грн., що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу від 18.03.2013 року.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи,
заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором № 14/1908/11 на
купівлю - продаж природного газу від
30.09.2011 року складає 1254184,79 грн., що
підтверджується матеріалами справи та
визнана відповідачем у суді першої
інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 1254184,79 грн.
основного боргу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування позивачем 3% річних та
розрахунок визначений вірно, згідно
вимог діючого законодавства, що дало
законні підстави суду першої
інстанції задовольнити позовні вимоги
в частині стягнення 3% річних у сумі
29064,45 грн.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення з
відповідача 92681,62 грн. пені та 7% штрафу в
сумі 87792,94 грн., колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 ГК
України визначено порядок
застосування штрафних санкцій та
обмеження щодо періоду їх нарахування.
Зокрема, частиною шостою цієї статті
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. Договору сторони визначили,
що у разі невиконання Покупцем пункту
6.1. Договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період прострочення
платежу. Крім того, даним пунктом
Договору, сторони обумовили, що за
прострочення платежу понад 30 днів
Покупець зобов'язаний додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

Позивачем до матеріалів справи наданий
обґрунтований розрахунок пені та 7%
штрафу за весь період прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання по кожній поставці
природного газу, відповідно до якого
належною до сплати сумою є 92681,62 грн.
пені та 87792,94 грн. 7% штрафу.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем вказаних сум, колегія суддів
встановила, що дане нарахування не
суперечить вимогам чинного
законодавства та умовам договором.

В той же час, господарський суд
Харківської області, враховуючи той
факт, що заборгованість відповідача
об'єктивно виникла не з його вини, а
внаслідок неузгодженості в сфері
виділення бюджетних коштів та не
покриття тарифами собівартості
енергоносіїв, частково задовольнив
клопотання відповідача та зменшив
розмір пені та штрафу на 50 % (відповідно
пеня до стягнення становить 46340,81 грн.,
сума штрафу до стягнення становить
43896,47 грн.).

Матеріали справи свідчать, що
відповідач просив суд зменшити розмір
штрафних санкцій на 90%, посилаючись на
те, що КП Балаклійської районної ради
"Балаклійські теплові мережі" є
комунальним підприємством, яке
створено для задоволення потреб
споживачів, у тому числі населення та
державних органів у теплопостачанні у
вигляді опалення, гарячого
водопостачання, які в свою чергу,
несвоєчасно сплачують заборгованість
за спожиту теплову енергію. Крім того,
заборгованість, яка виникла, пов'язана
зі збитками, які виникають внаслідок
різниці в тарифах на теплову енергію та
тарифами для населення. При цьому
строки виплати субвенцій з Державного
бюджету в погашення заборгованості з
різниці між собівартістю теплової
енергії та тарифами для населення не
залежать від відповідача, а до їх
отримання фінансовий стан
підприємства не дозволяє сплатити
залишок боргу за газ. Крім того,
відповідач звертав увагу суду, що на
підприємстві склалась дуже складна
економічна ситуація, яка виникла у
зв'язку з збитковістю послуг, що надає
підприємство, а саме з послуг
теплопостачання та водопостачання.
Однією з основних причин збитковості
відповідача є невідповідність тарифів
для населення та інших споживачів на
послуги теплопостачання та
водопостачання їх фактичним витратам.
Ще одною причиною, тяжкого
економічного стану відповідач вважає
дефіцит коштів, пов'язаний з постійною
заборгованістю населення за спожиті
послуги. Відповідач вказує, що з цих
підстав ним ведеться значна
претензійно-позовна робота щодо
стягнення дебіторської заборгованості
та приймаються усі можливі заходи
направлені на своєчасне отримання
коштів за поставлену теплову енергію,
для подальшого розрахунку з позивачем
за поставлений природний газ.

За приписами п. 3 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром боргу, ступеня виконання
зобов'язань, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Колегія суддів приймає до уваги доводи
відповідача про те, що основним
джерелом доходів підприємства
відповідача є кошти, що надходять від
населення, які витрачаються не тільки
на оплату енергоресурсів для
населення, але для інших споживачів -
бюджетних, госпрозрахункових
організацій.

Окрім того, скрутний фінансовий стан
відповідача та неналежне виконання
відповідачем зобов'язань з оплати
поставленого йому газу спричинено, в
свою чергу, неналежним виконанням
споживачами теплової енергії -
бюджетними організаціями,
комунальними підприємствами та
населенням, зобов'язань з оплати
наданих їм послуг з теплопостачання.
Про цей факт свідчить довідка
начальника КП БРР «Балаклійські
теплові мережі», з якої вбачається, що
станом на 01.10.2013 року дебіторська
заборгованість підприємства складає
6727,5 тис. грн.

Також, підприємством ведеться значна
претензійно-позовна робота зі
споживачами щодо стягнення
дебіторської заборгованості. Так,
матеріали справи свідчать, що тільки за
період з 01.01.2013 року по 01.08.2013 року КП БРР
«Балаклійські теплові мережі»
пред'явило до споживачів-боржників 2149
попереджень на суму 5836,76 тис.грн.,
пред'явило до місцевого суду 180 позови
на 816,15 тис.грн.

Тобто, відповідач приймає усі можливі
заходи направлені на своєчасне
отримання коштів за поставлену теплову
енергію для подальшого розрахунку з
позивачем за поставлений природний
газ.

З наявній в матеріалах справи копії
Звіту з праці КП БРР «Балаклійські
теплові мережі» вбачається, що усі
грошові кошти, які надходять на поточні
рахунки КП БРР «Балаклійські теплові
мережі», відразу ж спрямовуються на
погашення заборгованості за природний
газ та електроенергію, які необхідні
для забезпечення безперебійного
функціонування технологічного
комплексу підприємства, а також на
виплату заробітної плати і сплату
податків, зборів та інших обов'язкових
платежів до бюджету. Зокрема, річний
фонд оплати праці за 2012 рік склав 6 040,8
тис.грн., за січень-вересень 2013 року - 4
681,9 тис.грн. В 2012 році КП БРР
«Балаклійські теплові мережі» було
сплачено до бюджетів усіх рівнів 3 234,3
тис.грн. податків, зборів та інших
обов'язкових платежів, та за 9 місяців
2013 року - 2909,5 тис.грн.

Окрім того, на виконання постанови КМУ
від 03.12.2008 року №1082, для розрахунків за
природний газ підприємству був
відкритий поточний рахунок із
спеціальним режимом використання, для
зарахування коштів, що надходять від
усіх категорій споживачів. Згідно з
нормативу перерахувань, який
розраховує ПАТ «НАК» «Нафтогаз
України» та умов договору банківського
рахунку, підприємство проводить
перерахування коштів з вищезгаданого
рахунку на поточний рахунок ПАТ «НАК»
«Нафтогаз України» за спожитий
природний газ. Відсоток перерахувань
становить середньому 80%, а в окремих
місяцях він дорівнює 100%. Наведене
підтверджують копії листів ПАТ «НАК»
«Нафтогаз України» та від ПАТ
Державний ощадний банк України, наявні
в матеріалах справи.

Наведені вище обставини, на думку
колегії суддів, вказують на
відсутність вини відповідача у
виникненні заборгованості перед
позивачем та підтверджують
добросовісність КП БРР «Балаклійські
теплові мережі» при виконанні
зобов'язань стосовно погашення
заборгованості товариства.

Слід врахувати, що єдиним джерелом
погашення заборгованості є борги
населення та бюджетних установ перед
КП БРР «Балаклійські теплові мережі».

Субвенції, які надаються державою, не
мають постійного чинного правового
механізму з компенсації витрат з
різниці в тарифах на теплову енергію,
тому виплата такої компенсації та
строки виплати у повній мірі залежать
від своєчасного внесення законодавчим
органом таких витрат до Закону України
"Про державний бюджет на кожний рік";
від фінансування в даному бюджетному
році у повному обсязі цих витрат згідно
з витратами, передбаченими Закону
України "Про державний бюджет"; від
строку виконання виконавчими органами
влади обов'язків по перерахуванню
закладених витрат бюджету у вигляді
субвенцій до отримувачів.

Колегія суддів дійшла обґрунтованого
висновку про те, що зазначені факти є
саме тими винятковими обставинами, з
якими закон пов'язує можливість
зменшення штрафних санкцій. Оскільки,
стягнення з відповідача повної суми
штрафних санкцій у розмірі 92681,62 грн.
пені та 87792,94 грн. 7% штрафу, враховуючи
необхідність вчасно погашати поточну
заборгованість за спожитий природний
газ, зумовить неможливість КП БРР
«Балаклійські теплові мережі»
своєчасно закупити матеріальні
ресурси, необхідні для ремонту та
відновлення теплових мереж, виконати
податкові зобов'язання перед бюджетом,
виплатити заробітну плату трудовому
колективу підприємства та поставити
під загрозу постачання теплової
енергії споживачам у наступному
опалювальному сезоні

Враховуючи зазначені факти, колегія
суддів погоджується з висновками
місцевого господарського суду про те,
що сума штрафних санкцій є надмірно
великою, а стягнуті судом 3 % річних у
розмірі 29064,45 грн. на користь НАК
"Нафтогаз України" мають компенсувати
всі негативні наслідки затримки
розрахунку з боку відповідача.

Більш того, позивач не надав до
матеріалів справи відповідних доказів,
з яких суд мав можливість чітко
встановити тяжкий фінансовий стан НАК
"Нафтогаз України", та той факт, що
загальна сума заявлених пені та
інфляційних компенсує повністю всі
негативні наслідки та фінансові втрати
позивача.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, вирішуючи питання
зменшення розміру штрафних санкцій,
врахував фінансове становище та
матеріальні інтереси як позивача, так й
відповідача, та дійшов обґрунтованого
та справедливого висновку про
зменшення розміру пені та штрафу на 50 %
(відповідно пеня до стягнення
становить 46340,81 грн., сума штрафу до
стягнення становить 43896,47 грн.).

Наведене спростовує твердження
апелянта про те, що під час розгляду
справи не було враховано інтереси НАК
"Нафтогаз України".

Дана правова позиція з вищевикладених
питань узгоджується з практикою Вищого
господарського суду України по
аналогічним справам, зокрема, у
постановах: від 23.05.2012 року №5023/128/12, від
13.08.2012 року №5023/1324/12, від 13.08.2012 року у
справі №5023/1235/12, від 13.08.2012 року у справі
№5023/1231/12, від 22.08.2012 року у справі
№5023/579/12, від 27.09.2012 року у справі
№16/4/5022-107/2012, від 31.10.2012 року у справі
№5015/2216/12, від 19.12.2012 року у справі
№5023/3165/12, від 19.12.2012 року у справі
№5019/880/12, у справі 5023/10324/11 від 12.06.2013
року.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що заперечення
позивача, викладені в апеляційній
скарзі позбавлені фактичного та
правового обґрунтування, не
відповідають як матеріалам справи, так
і нормам чинного законодавства, тому на
рішення господарського суду
Харківської області від 04 лютого 2014
року по справі №922/4995/13 прийняте без
порушень норм матеріального та
процесуального права, що не дає підстав
для його скасування.

Зважаючи на наведене та керуючись
статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 04 лютого 2014
року по справі №922/4995/13 залишити без
змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21.03.2014
року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Россолов В.В.

Суддя
Тихий П.В.