ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 р.
Справа № 914/4382/13

За позовом:Вищого навчального закладу
«Львівський кооперативний коледж
економіки і права», м. Львів;до
відповідача:Приватного підприємства
«Постінтур», Львівська обл., м.
Дрогобич;про:визнання договорів
недійснимиа також за позовом третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору: Дрогобицької міської
ради, Львівська обл., м. Дрогобич;до
відповідача-1:Приватного підприємства
«Постінтур», Львівська обл., м.
Дрогобич;до відповідача-2:Вищого
навчального закладу «Львівський
кооперативний коледж економіки і
права», м. Львів;про:визнання договорів
недійсними Суддя - Крупник Р.В.
Секретар
- Яслик Н.М.Представники сторін:
від позивача:Саміло Б.Й. -
представник (довіреність б/н від
09.10.2013р.); Зубко Н.П. - в.о. директора ВНЗ
«Львівський кооперативний коледж
економіки і права»;від відповідача:
від третьої особи:Солян М.І. - директор
ПП «Постінтур»; Даньків О.В. -
юрисконсульт (довіреність б/н №
13.12.2013р.); Кулиняк С.Л. - гол. спеціаліст
юрид. відділу виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради (довіреність
№3-32/119 від 09.01.2014р.).

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового процесу не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

19.11.2013 р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Вищого навчального закладу
«Львівський кооперативний коледж
економіки і права» до Приватного
підприємства «Постінтур» про визнання
договорів недійсними.

Ухвалою суду від 19.11.2013р. порушено
провадження у справі, її розгляд
призначено на 02.12.2013р.

02.12.2013р. господарським судом розгляд
справи відкладено на 16.12.2013р. з підстав,
викладених у відповідній ухвалі.
16.12.2013р. в судовому засіданні оголошено
перерву до 20.12.2013р.

Ухвалою суду від 20.12.2013р. до участі у
справі залучено Дрогобицьку міську
раду в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача та розгляд
справи відкладено на 10.01.2014р. В
подальшому розгляд справи відкладено
на 24.01.2014р.

24.01.2014р. через канцелярію суду третьою
особою - Дрогобицькою міською радою
подано позовну заяву до ВНЗ
«Львівський кооперативний коледж
економіки і права» та ПП «Постінтур»
про визнання недійсними договору про
спільну діяльність від 03.07.2008р. та
договору про спільну діяльність від
03.12.2014р., які укладені між коледжом та ПП
«Постінтур».

Господарським судом Львівської
області прийнято вказану заяву до
розгляду про що винесено ухвалу від
24.01.2014р., а сам розгляд справи
відкладено на 04.02.2014р. В подальшому
розгляд справи відкладався на 04.03.2014р.
та 20.03.2014р.

Представники позивача в судове
засідання 20.03.2014р. з'явилися, позовні
вимоги підтримали, просили позов
задоволити повністю з підстав,
викладених в позовній заяві та
письмових пояснення до неї.

В судовому засіданні зазначили, що
03.07.2008р. між позивачем та відповідачем
укладено Договір про спільну
діяльність, предметом якого виступало
об'єднання вкладів у вигляді майна,
грошових коштів, професійних та інших
знань, навичок та вмінь, майнових та
немайнових прав та спільно діяти з
метою будівництва житлових будинків та
гуртожитку на земельній ділянці площею
5 400 кв.м., що знаходиться на території м.
Дрогобича та перебуває в постійному
користуванні позивача. В подальшому
вказаний договір фактично припинив
свою дію, оскільки 03.12.2008р. між
позивачем та відповідачем було
укладено інший Договір про спільну
діяльність, предмет і більшість умов
котрого є аналогічними до Договору від
03.07.2008р.

На думку представників позивача,
оскаржувані договори є недійсними
оскільки суперечать інтересам коледжу,
так як за умовами вказаних договорів
коледж зобов'язаний віддати ПП
«Постінтур» земельну ділянку в його
користування, не отримавши нічого
взамін. Такі умови договору прямо
суперечать ст. 1139 ЦК України, яка
передбачає, що прибуток одержаний
учасниками договору простого
товариства в результаті їх спільної
діяльності розподіляється
пропорційно вартості вкладів
учасників у спільне майно.

Крім цього, як зазначає представник
позивача, вказані договори є удаваними,
оскільки фактично укладені сторонами
на приховання договору суперфіцію, так
як згідно умов вказаних договорів до
відповідача перейшло право
користування чужою земельною ділянкою
для забудови. А тому дані договори
суперечать положенням ст. 102-1 ЗК
України, які передбачають, що надавати
земельну ділянку для забудови може
лише її власник, а не землекористувач.

Представники відповідача в судове
засідання 20.03.2014р. з'явилися, проти
позовних вимог заперечили, просили
відмовити в їх задоволенні з підстав
зазначених у відзиві на позовну заяву
та письмових пояснення до нього.

В судовому засіданні зазначили, що
згідно норм ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочинів, в
тому числі договорів про спільну
діяльність є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог цивільного
законодавства України. Оскільки,
обидві сторони на виконання умов
оскаржуваних договорів вчиняли
активні дії, то зовнішнє волевиявлення
керівників сторін узгоджувалося із
їхньою внутрішньою волею, а тому
відсутні підстави для визнання їх
недійсними.

Крім того, представники відповідача
наголосили, що оскільки у
відповідності до договору про спільну
діяльність від 03.07.2008р. та договору про
спільну діяльність від 03.12.2008р. позивач
та відповідач зобов'язувалися спільно
діяти для досягнення певної мети, що не
суперечить законові без створення
юридичної особи і без об'єднання
вкладів учасників, то на них не
поширюються правила ст.ст. 1132-1143 ЦК
України, а тому позивач і відповідач не
здійснювали внески у спільну сумісну
діяльність та не встановлювали порядку
розподілу прибутку одержаного за
результатами спільної сумісної
діяльності, як це вимагається згідно
чинної нормативної бази України.

Представник Дрогобицької міської ради
в судове засідання 20.03.2014р. з'явився,
заявлений радою позов підтримав,
просив його задоволити повністю з
підстав, зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні наголосив, що
коледж та ПП «Постінтур» уклали
Договори про спільну діяльність від
03.07.2008р. та від 03.12.2008р. з перевищенням
обсягу цивільної дієздатності,
оскільки фактично розпорядилися
земельною ділянкою, яка перебувала
лише в постійному користуванні.
Водночас, відповідно до ст. 92 ЗК України
право постійного користування
земельною ділянкою - це право володіння
і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку, а
не право розпорядження нею. Більше
того, станом на момент укладення
договорів, коледж не оформив державний
акт на право постійного користування
на спірну земельну ділянку, як цього
вимагає чинне земельне законодавство,
а тому не вважався її належним
землекористувачем.

Крім цього, наголосив, що оскаржувані
договори містять елементи договору
суперфіцію, так як згідно їх умов до ПП
«Постінтур» перейшло право
користування земельною ділянкою для
забудови. А тому дані договори
суперечать положенням ст. 102-1 ЗК
України, які передбачають, що надавати
земельну ділянку для забудови може
лише її власник, а не землекористувач.
На думку представника Дрогобицької
міської ради оскаржувані договори
порушують її права як власника
земельної ділянки, а тому рада просить
визнати їх недійсними. Про існування
цих договорів третій особі стало
відомо лише з моменту отримання ухвали
господарського суду від 20.12.2013р.

Представники ВНЗ «Львівський
кооперативний коледж економіки і
права» заявлений третьою особою позов
визнали, просили його задоволити.

Представники ПП «Постінтур» проти
заявленого міською радою позову
заперечили. Зазначили, що третьою
особою не наведено в чому полягає
порушення її прав укладенням спірних
договорів, так як за їх умовами спільна
діяльність здійснювалася без
об'єднання вкладів учасників, а тому
де-юре і де-факто земельна ділянка з
власності ради не вибувала. Разом з тим,
як зазначено у відзиві на позовну заяву
третьої особи, за результатами
спільної діяльності та розподілу
новоствореного нерухомого майна,
міська рада у відповідності до ст. 120 ЗК
України матиме обов'язок погодити
перехід прав на земельну ділянку до ПП
«Постінтур».

Крім цього, 04.03.2014р. через канцелярію
суду представником ПП «Постінтур»
подано клопотання про залишення без
розгляду позовної заяви Дрогобицької
міської ради, оскільки її підписано
представником Годяком В.М., довіреність
котрому було видано не Дрогобицьким
міським головою, а секретарем міської
ради, який не мав права цього робити.
Відтак, на думку представника
відповідача, позовну заяву від імені
третьої особи підписала особа, яка не
мала права цього робити.

Представники позивача та третьої особи
проти заявленого клопотання
заперечили.

Розглянувши подане клопотання, суд не
вбачає підстав для його задоволення, з
огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви
Дрогобицької міської ради її підписано
23.01.2014р. представником Годяком В.М. До
позовної заяви додано належним чином
завірену копію довіреності №3-32/118 від
09.01.2014р. Даною довіреністю, котра є
дійсною до 31.12.2014р. Дрогобицька міська
рада уповноважила Годяка В.М.
представляти інтереси міської ради у
всіх судах всіх інстанцій і для цього
надала йому право від імені ради
підписувати заяви, документи,
отримувати та подавати документи та
вчиняти усі інші дії, необхідні для
належного виконання цієї довіреності.
З вказаної довіреності вбачається, що
її підписано секретарем міської ради
Метиком Т.М.

Разом з тим, представником третьої
особи надано Розпорядження
Дрогобицького міського голови №565-р
від 13.12.2013р. (Т.2 а.с. 76) з якого
вбачається, що міський голова з 25.12.2013р.
по 17.01.2014р. включно перебував у
відпустці. На час відпустки обов'язки
міського голови поклав на секретаря
ради - Метика Т.М. Більше того, згідно
положень ч.2 ст.42 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» у разі
неможливості здійснення сільським,
селищним, міським головою своїх
повноважень, його повноваження
здійснює секретар відповідної
сільської, селищної, міської ради.

Таким чином, судом встановлено, що
позовну заяву третьої особи підписав
представник Годяк В.М., якому таке право
було надано згідно довіреності від
09.01.2014р., виданою належною особою і
чинною як на момент підписання
позовної заяви, так і на момент
винесення рішення в даній справі. А
тому підстави для залишення цієї заяви
без розгляду - відсутні.

Заслухавши представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.07.2008р. між ВНЗ «Львівський
кооперативний коледж економіки і
права» (надалі - Позивач, Коледж) та ПП
«Постінтур» (надалі - Відповідач)
укладено Договір про спільну
діяльність (надалі - Договір від
03.07.2008р.) згідно умов котрого сторони
зобов'язуються об'єднати свої вклади у
вигляді майна, грошових коштів,
професійних та інших знань, навичок та
вмінь, майнових та немайнових прав та
спільно діяти з метою будівництва
житлових будинків та гуртожитку на
земельній ділянці площею 5 400 кв.м., що
знаходиться на території м. Дрогобич
Львівської області (згідно з планом
землекористування) та належить
стороні-1 (коледжу) на праві постійного
користування згідно державного акту на
право постійного користування землею
серія Б№060744, виданого Дрогобицькою
міською радою 1993 року (Т.1 а.с.25-26).

Відповідно до п.6.1 Договору сторони
домовилися, що коледж як внесок у
спільну діяльність, надає для
будівництва земельну ділянку площею 5
400 кв.м., а ПП «Постінтур» бере на себе
всі фінансові витрати по будівництву
даних житлових будинків.

Згідно умов Договору позивач
зобов'язується в день укладення даного
договору надати стороні-2 (відповідачу)
довіреність на право представляти
інтереси позивача та діяти від його
імені з ціллю виконання умов договору
(пп. 3.2.1); надати стороні-2 (відповідачу)
земельну ділянку площею 5 400 кв.м. для
організації будівельно-монтажних
робіт та введення в експлуатацію
об'єктів будівництва (пп. 3.2.2); надати
стороні-2 (відповідачу) всі необхідні
документи для отримання рішення
міськвиконкому щодо дозволу на
проектування та будівництво житлових
будинків та гуртожитку, а також інші
документи необхідні для реалізації
мети даного Договору.

Як погодили сторони, майно, створене
або придбане ними в результаті
спільної діяльності є приватною
власністю сторони-2 (п.7.2), новостворене
нерухоме майно є приватною власністю
сторони-2 (п.8.1), а також сторона-2 має
право розпоряджатися як спільним
частковим майном сторін даного
договору, так і майном, яке належить їй
на праві приватної власності, в тому
числі новоствореним нерухомим майном,
незавершеним будівництвом тощо, що
використовується у спільній
діяльності, без згоди інших учасників
даного договору (п.8.5). Коледж за даним
Договором має право отримати у
власність одну 2-х кімнатну квартиру
після закінчення будівництва та
введення в експлуатацію об'єктів (пп.3.1.1
п.3.1 Договору).

Крім цього, 03.12.2008р. між позивачем та
відповідачем знову укладено Договір
про спільну діяльність (надалі -
Договір від 03.12.2008р.) згідно умов
котрого сторони зобов'язуються
об'єднати свої вклади у вигляді майна,
грошових коштів, професійних та інших
знань, навичок та вмінь, майнових та
немайнових прав та спільно діяти з
метою будівництва житлових будинків та
гуртожитку на земельній ділянці площею
5 400 кв.м., що знаходиться на території м.
Дрогобич Львівської області (згідно з
планом землекористування) та належить
стороні-1 (коледжу) на праві постійного
користування згідно державного акту на
право постійного користування землею
серія АБГ №495299, виданою Дрогобицькою
міською радою 17.11.2008 року (Т.1 а.с.20-22).

Проаналізувавши умови Договору від
03.12.2008р. судом встановлено, що вказані
умови є ідентичні тим, що містяться в
Договорі від 03.07.2008р. Відмінність
полягає лише в тому, що:

- в Договорі від 03.12.2008р., зазначено, що
земельна ділянка площею 5 400 кв.м.
належить коледжу на підставі
державного акту на право постійного
користування землею серія АБГ №495299,
виданого Дрогобицькою міською радою
17.11.2008 року (п.1);

- в п.3.1.1 Договору від 03.12.2008р. зазначено,
що Коледж за даним Договором має право
отримати у власність одну 3-х кімнатну
квартиру до початку будівництва та
введення в експлуатацію об'єктів;

- Договір від 03.12.2008р., на відміну від
Договору від 03.07.2008р., містить підпункт
3.2.4, в якому вказано, що по закінченню
будівництва та введення в експлуатацію
коледж за даним договором
зобов'язується виділити 100 кв.м.
загальної площі.

Як зазначає позивач та не
заперечується відповідачем, внаслідок
укладення Договору від 03.12.2008р.
попередній Договір від 03.07.2008р.
припинив свою дію. Водночас суд
відмічає, що сторонами не подано
належних доказів припинення дії
вказаного Договору. Покликання ж
сторін на те, що у зв'язку із укладенням
Договору від 03.12.2008р. зобов'язання
сторін за попереднім Договором
припинилися внаслідок заміни
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням, не підтверджується
матеріалами справи, так як Договір від
03.12.2008р. не містить умови про припинення
зобов'язання за Договором від 03.07.2008р.,
як цього вимагають положення про
новацію, передбачені ч.2 ст. 604 ЦК
України.

Разом з тим, відповідно до п.10.1 Договору
від 03.07.2008р. він набирає чинності з
моменту його укладення та діє до 01
грудня 2013 року, але в будь-якому випадку
до моменту досягнення мети спільної
діяльності, визначеної даним
договором. Аналогічні за змістом
положення містяться і в п.10.1 Договору
від 03.12.2008р. Жодною із сторін не
заперечується, що станом на момент
розгляду справи судом мети спільної
діяльності, визначеної оскаржуваними
договорами не досягнуто.

На підставі матеріалів справи судом
встановлено, що земельна ділянка
площею 5 400 кв.м., яка згідно умов
укладених договорів слугує внеском
коледжу в спільну діяльність є
частиною земельної ділянки загальною
площею 2,72 га., яка знаходиться в м.
Дрогобич на вул. Сагайдачного, 100. Як
вбачається з матеріалів справи,
зокрема Державного акту на право
користування земельною ділянкою серія
Б№060744 від 1993р. (Т.1 а.с.40-42) вказану
земельну ділянку було надано в
постійне користування Дрогобицькому
середньому професійно-технічному
училищу, котре в 1997 році було
реорганізоване шляхом приєднання до СП
«Львівський кооперативний технікум
економіки і права» із передачею
останньому всього майна та створення
філіалу технікуму на базі вказаного
училища (Т.2 а.с. 38-41). В подальшому,
внаслідок зміни
організаційно-правової форми та
найменування СП «Львівський
кооперативний технікум економіки і
права» було реорганізовано у ВНЗ
«Львівський кооперативний коледж
економіки і права» із передачею
останньому всіх активів та майна, а
Дрогобицький філіал перейменовано на
Дрогобицьку філію ВНЗ «Львівський
кооперативний коледж економіки і
права» (Т.2 а.с. 24-33).

Як зазначив в судовому засіданні
представник ПП «Постінтур», на
підставі Договору від 03.07.2008р. та
Державного акту на право користування
земельною ділянкою серія Б№060744 від
1993р. відповідачем було виготовлено
Технічну документацію із землеустрою
щодо складення документів, що
посвідчують право позивача на земельну
ділянку загальною площею 1,49 га в м.
Дрогобич на вул. Сагайдачного, 100 (Т.1 а.с.
100-159), а також виготовлено новий
Державний акт на право користування
земельною ділянкою серія АБГ №495299 від
17.11.2008р. (Т.1 а.с.43). Виготовлення для
позивача нового державного акту на
земельну ділянку слугувало підставою
для укладення Договору від 03.12.2008р. із
відображенням даного акту у договорі.

Разом з тим, суд зазначає, що вказані
доводи представника відповідача не
знайшли свого підтвердження.

Так, під час розгляду справи ні
позивачем, ні відповідачем не
представлено суду державний акт на
право постійного користування землею,
котрий би було видано ВНЗ «Львівський
кооперативний коледж економіки і
права» на земельну ділянку в м.
Дрогобич на вул. Сагайдачного, 100.
Незважаючи на неодноразові вимоги суду
не було надано такого акту і Відділом
Держземагенства у м. Дрогобич. Більше
того, як зазначив представник позивача
та представник Дрогобицької міської
ради, радою жодних державних актів на
право користування землею позивачу не
видавалося. Натомість, як встановлено
судом, державний акт на право
користування земельною ділянкою серія
АБГ №495299 від 17.11.2008р. (Т.1 а.с.43) на котрий
покликається ПП «Постінтур» в своїх
поясненнях і про котрий зазначено в
Договорі від 03.12.2008р. насправді є
реєстраційною карткою земельної
ділянки і не являється державним актом,
оскільки не відповідає його формі,
затвердженій згідно чинної на той час
Постанови Кабінету Міністрів України
від 02.04.2002р. №449 «Про затвердження форм
державного акта на право власності на
земельну ділянку та державного акта на
право постійного користування
земельною ділянкою».

Відтак, з огляду на викладене судом
встановлено, що станом на момент
укладення оскаржуваних договорів у
позивача був відсутнім державний акт
на право постійного користування
земельною ділянкою, яка згідно умов цих
договорів слугувала внеском позивача у
спільну діяльність. Вказана земельна
ділянка, згідно державного акту серія
Б№060744 від 1993р. перебувала в постійному
користуванні Дрогобицького середнього
професійно-технічного училища,
правонаступником якого є позивач.

Встановивши наведені обставини справи,
при винесенні рішення суд керується
наступним.

За приписами ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).

Згідно ст. 207 ГК України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників.

За договором простого товариства
сторони (учасники) беруть зобов'язання
об'єднати свої вклади та спільно діяти
з метою одержання прибутку або
досягнення іншої мети (ст. 1132 ЦК
України).

За приписами ст.ст. 1133 ЦК України
вкладом учасника вважається все те, що
він вносить у спільну діяльність
(спільне майно), в тому числі грошові
кошти, інше майно, професійні та інші
знання, навички та вміння, а також
ділова репутація та ділові зв'язки.

Згідно ст. 1139 ЦК України прибуток,
одержаний учасниками договору
простого товариства в результаті їх
спільної діяльності, розподіляється
пропорційно вартості вкладів
учасників у спільне майно, якщо інше не
встановлено договором простого
товариства або іншою домовленістю
учасників. Умова про позбавлення або
відмову учасника від права на частину
прибутку є нікчемною.

Зазначаючи про недійсність
оскаржуваних договорів, коледж
покликається на те, що ці договори
суперечать положенням ст. 1139 ЦК України
та інтересам коледжу, оскільки він
зобов'язаний віддати земельну ділянку,
яка є в його користуванні, не отримавши
ніякого прибутку взамін, так як умовами
цих договорів передбачено, що майно,
створене або придбане сторонами в
результаті спільної діяльності, а
також новостворене нерухоме майно є
приватною власністю ПП «Постінтур».

Водночас з такими доводами коледжу суд
не погоджується з наступних причин.

Як вбачається з Договору від 03.07.2008р. та
Договору від 03.12.2008р. сторони взяли на
себе зобов'язання об'єднати свої
вклади у вигляді майна, грошових
коштів, професійних та інших знань,
навичок та вмінь, майнових та
немайнових прав та спільно діяти не з
метою одержання прибутку, а для
досягнення іншої мети, а саме -
будівництва житлових будинків та
гуртожитку.

Разом з тим, відповідно до ст. 1134 ЦК
України внесене учасниками майно, яким
вони володіли на праві власності, а
також вироблена у результаті спільної
діяльності продукція та одержані від
такої діяльності плоди і доходи є
спільною частковою власністю
учасників, якщо інше не встановлено
договором простого товариства або
законом.

Таким чином, нормами наведеної статті
передбачено можливість сторін
договору про спільну діяльність
самостійно врегулювати в ньому
правовий статус майна, яке буде
створене в результаті такої
діяльності. А тому суд не вбачає
положення спірних договорів про те, що
майно, створене або придбане сторонами
в результаті спільної діяльності, а
також новостворене нерухоме майно є
приватною власністю ПП «Постінтур»
такими, що суперечать актам цивільного
законодавства.

Водночас, суд зазначає, що інші доводи
коледжу, зазначені в позовній заяві та
доводи Дрогобицької міської ради про
недійсність Договорів про спільну
діяльність від 03.07.2008р. та від 03.12.2008р.
знайшли своє підтвердження в процесі
розгляду справи.

Так, згідно абз.2 ч.1 ст.1134 ЦК України
внесене учасниками майно, яким вони
володіли на підставах інших, ніж право
власності, використовується в
інтересах усіх учасників і є їхнім
спільним майном.

Відповідно до положень оскаржуваних
договорів коледж, як внесок у спільну
діяльність, надає для будівництва
земельну ділянку площею 5 400 кв.м., яка
належить йому на праві постійного
користування і знаходиться в м.
Дрогобич на вул. Сагайдачного, 100. Разом
з тим, як вже зазначалося, судом
встановлено, що станом на момент
укладення договорів у позивача
відсутнім був державний акт на право
постійного користування вказаною
земельною ділянкою. Ця земельна
ділянка є частиною ділянки, яка
перебувала, згідно державного акту
серія Б№060744 від 1993р., в постійному
користуванні Дрогобицького середнього
професійно-технічного училища,
правонаступником якого є позивач.

Відповідно до ст. 92 ЗК України право
постійного користування земельною
ділянкою - це право володіння і
користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Як роз'яснив ВГСУ в пп.2.2.1 п.2.2
Узагальнення судової практики
розгляду господарськими судами справ у
спорах, пов'язаних із земельними
правовідносинами від 01.01.2010р.
суб'єктивне право постійного
користування земельною ділянкою
суттєво відрізняється від права
власності на землю та права оренди.
Власники землі та орендарі, поряд із
повноваженнями щодо володіння та
користування, наділяються і
повноваженнями щодо розпорядження
земельними ділянками (орендарі - в
частині передачі земель у суборенду за
згодою власника), а постійні
користувачі такої можливості
позбавлені.

Разом з тим, зі змісту ст.ст. 1132-1134 ЦК
України вбачається, що укладення
договору про спільну діяльність та
внесення майна як влад у спільну
діяльність слугує окремим випадком
реалізації повноваження користування
та розпорядження майном.

З огляду на викладене, суд зазначає, що
чинне земельне законодавство України
не передбачає можливості постійним
землекористувачам укладати договори
про спільну діяльність за умовами
котрих вносити вказані земельні
ділянки як вклад у цю діяльність.

При цьому, суд критично оцінює доводи
представника ПП «Постінтур» про те, що
договори про спільну діяльність
укладалися без об'єднання вкладів
учасників і без внесення позивачем
земельної ділянки, як вклад у спільну
діяльність, оскільки такі доводи
спростовуються змістом цих договорів
(пункти 1, 6.1, підпункт 3.2.2 Договору від
03.07.2008р. та від 03.12.2008р.).

Також, суд наголошує на тому, що
земельним законодавством не
передбачено автоматичного переходу до
правонаступника юридичної особи права
користування земельною ділянкою на
умовах постійного користування.

Так, згідно правової позиції
Верховного Суду України, викладеної в
Постанові від 21.02.2011р. припинення права
користування земельною ділянкою з
підстави припинення установи
допускається лише у випадку, коли
припинення останньої виключає
правонаступництво.

Водночас, за приписами ст.ст. 125, 126 ЗК
України (в редакції чинній станом на
момент укладення оскаржуваних
договорів) право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється. Право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Аналогічні за змістом положення
містилися в ст.ст. 22, 23 ЗК УРСР котрий
діяв на момент, коли до коледжу
перейшли в порядку правонаступництва
права та обов'язки Дрогобицького
середнього професійно-технічного
училища

З урахуванням викладеного суд
зазначає, що правонаступництво
юридичної особи є підставою для
переходу права на землю, проте,
оформлення такого права повинно
здійснюватися у встановленому законом
порядку. І лише після отримання
відповідного державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою за встановленою формою у
визначеному законодавством порядку та
реєстрації такого права може виникнути
право постійного користування у
правонаступника і він може приступати
до використання вказаної земельної
ділянки.

А тому, за відсутності в коледжу
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою в м.
Дрогобич на вул. Сагайдачного, 100,
позивач не вправі був укладати жодних
договорів, що стосуються вказаної
ділянки.

Враховуючи зазначене, суд погоджується
з доводами Дрогобицької міської ради
та коледжу, що станом на момент
укладення спірних договорів останній
не мав необхідний обсяг цивільної
дієздатності для їх укладення, а тому
ці договори суперечать приписам ч.2
ст.203 ЦК України, що слугує підставою
для визнання їх недійсними.

Водночас, не зважаючи на встановлені
обставини справи, в задоволенні
позовних вимог ВНЗ «Львівський
кооперативний коледж економіки і
права» слід відмовити, з огляду на
наступне.

Коледж просить визнати недійсними
договори, які укладено 03.07.2008р. та
03.12.2008р.

Разом з тим, 09.01.2013р. відповідачем було
подано заяву про застосування позовної
давності, в якій він просить суд
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог з підстав її спливу.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Як роз'яснив Пленум ВГСУ в п.2.8
Постанови «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» №11 від 29.05.2013р. щодо вимог,
пов'язаних з визнанням правочинів
недійсними, застосовується загальна
позовна давність.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ст. 261 ЦК України).

За приписами ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Враховуючи те, що позивачем
оскаржувані договори укладено 03.07.2008р.
та 03.12.2008р., а позов про визнання їх
недійсними він подав 19.11.2013р., то суд
погоджується із доводами відповідача,
що коледжем пропущено строк позовної
давності. Даний факт слугує підставою
для відмови в задоволенні позовних
вимог останнього.

При цьому, суд не бере до уваги
покликання представника позивача на
те, що новий директор коледжу дізнався
про існування договорів тільки після
смерті попереднього директора в серпні
2013 року, як на підставу поважності
причин пропуску позовної давності,
оскільки позовна вимога заявляється
про захист прав саме коледжу, а не прав
її керівника. Вказаної правової
позиції притримується Пленум ВГСУ в
абз.4 п.4.1 Постанови «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» №10 від 29.05.2013р.

Натомість, позовні вимоги Дрогобицької
міської ради є такими, що підлягають до
задоволення повністю.

Так, за змістом ч.3 ст.215 ЦК України та ч.1
ст.207 ГК України правочин може бути
визнаний судом недійсним як за заявою
однієї із його сторін, так і за заявою
іншої заінтересованої особи.

Дрогобицька міська рада, як орган до
повноважень котрого згідно ст. 12 ЗК
України належить розпорядження
землями територіальних громад,
звертаючись із даним позовом,
зазначила про порушення своїх прав,
оскільки укладаючи оскаржувані
договори позивач, без згоди на те
міської ради, розпорядився вказаною
ділянкою. В процесі розгляду справи
доводи третьої особи з самостійними
вимогами знайшли своє підтвердження, а
тому суд вважає її заінтересованою
особою, за заявою котрої може бути
визнано правочини недійсними.

При цьому, суд не бере до уваги доводи
відповідача про відсутність порушення
прав міської ради, так як земельна
ділянка не вибувала із її власності,
оскільки в силу положень ч.2 та ч.3 ст.152
ЗК України власник земельної ділянки
або землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом визнання угоди
недійсною.

Також суд не погоджується з доводами
відповідача, що третьою особою
пропущено строк позовної давності,
оскільки міська рада не є стороною
оспорюваних угод, як вбачається з
позовної заяви про існування вказаних
угод їй стало відомо лише в грудні 2013
року, а відповідачем не надано жодних
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували швидшу обізнаність
міської ради про факт укладення цих
договорів, а також про їх зміст.

Разом з тим, суд також не бере до уваги
покликання відповідача на те, що при
погодженні архітектором міста проекту
забудови земельної ділянки, міська
рада могла знати про наявність
укладених договорів, оскільки такі
доводи відповідача не підтверджені
жодними доказами. Наявний в матеріалах
справи Акт обстеження земельної
ділянки від 14.07.2009р. (Т.2 а.с.51) не може
вважатися таким доказом, так як в ньому
нічого не зазначено про оскаржувані
договори та їх зміст.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34
ГПК України судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки, під час судового розгляду
справи доводи Дрогобицької міської
ради про недійсність договорів про
спільну діяльність від 03.07.2008р. та від
03.12.2008р. знайшли своє підтвердження,
відтак її позовні вимоги підлягають
задоволенню. Разом з тим, в задоволенні
позовних вимог коледжу слід відмовити
у зв'язку із спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
сплачений коледжем судовий збір слід
покласти на нього. Натомість, сплачений
міською радою судовий збір слід
розділити між відповідачами порівно.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 26, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ВНЗ
«Львівський кооперативний коледж
економіки і права» - відмовити.

2. Позов третьої особи
Дрогобицької міської ради задоволити
повністю.

3. Визнати недійсним Договір
про спільну діяльність від 03 липня 2008р.,
укладений між ВНЗ «Львівський
кооперативний коледж економіки і
права» та ПП «Постінтур».

4. Визнати недійсним Договір
про спільну діяльність від 03 грудня
2008р., укладений між ВНЗ «Львівський
кооперативний коледж економіки і
права» та ПП «Постінтур».

5. Стягнути з Вищого навчального
закладу «Львівський кооперативний
коледж економіки і права» (79007, м. Львів,
вул. Клепарівська, 11; ) на
користь Дрогобицької міської ради (82100,
Львівська обл., м. Дрогобич, пл. Ринок, 1;
) 1 218,00 грн. судового
збору.

6. Стягнути з приватного
підприємства «Постінтур» (82100,
Львівська обл., м. Дрогобич, вул. 22 січня,
40; ) на користь
Дрогобицької міської ради (82100,
Львівська обл., м. Дрогобич, пл. Ринок, 1;
) 1 218,00 грн. судового
збору.

7. Накази видати після
набрання рішенням законної сили
відповідно до ст. 116 ГПК України.

8. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
25.03.2014р.

Суддя
Крупник Р.В.