ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р.
Справа № 918/147/14

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши позов
приватного підприємства «Регіональна
компанія «Лідер-М» до приватного
підприємства фірми «РОСТА», третя
особа яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача товариство з обмеженою
відповідальністю БМУ "Промбуд-3" про
стягнення 10 000 грн. штрафу

За участю:

Від позивача: Троянчук Д.М. (дов.
б/н від 14.01.2014 р.)

Від відповідача: Голуб В.А. (дов. №
від 17.02.2014 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

4 лютого 2014 року ПП «Регіональна
компанія «Лідер-М» звернулося до
господарського суду Рівненської
області з позовом до ПП фірми «РОСТА»
про стягнення 10 000, 00 грн. штрафу за
порушення строку виконання робіт по
Договору №01/11-12 від 01.11.2012 року.

Ухвалою суду від 5 лютого 2014 року
порушено провадження у справі № 918/147/14
та призначено її до розгляду в судовому
засіданні на 18 лютого 2013 року.

17 лютого 2014 року від відповідача
надійшла заява про застосування строку
позовної давності та клопотання про
долучення витребуваних ухвалою
доказів.

18 лютого 2014 року від відповідача
надійшло клопотання про залучення до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ТОВ БМУ "Промбуд-3".

У зв'язку із тим, що ТОВ БМУ
"Промбуд-3" є стороною договору №01/11-12
від 01.11.2012 року за яким позивач просить
стягнути штраф, - суд ухвалою від 18.02.14 р.
залучив до участі у справі вказане
товариство, розгляд справи відклав на
26.02.14 р.

24 лютого 2014 року від позивача
надійшли додаткові пояснення згідно ч.
1 ст. 264 Цивільного кодексу України (далі
- ЦК України).

Судом в судовому засіданні 26.02.14 р.
оголошено перерву на 18.03.14 р.

28 лютого 2014 року від відповідача
надійшли додаткові пояснення в
обгрунтування заяви про застосування
позовної давності.

18 березня 2014 року позивач
підтримав позовні вимоги, відповідач
просив суд застосувати позовну
давність до вимог позивача про
стягнення штрафу в розмірі 10 000 грн.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК
України складено протоколи судових
засідань, які долучено до матеріалів
справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
кімнаті за результатами оцінки
доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.03.14 р. відповідно
до ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, господарський суд Рівненської
області, -

ВСТАНОВИВ:

1 листопада 2012 року між позивачем
(Інвестор), відповідачем (Підрядник) та
третьою особою у справі (Генеральний
підрядник) укладено договір підряду №
01/11-12 (далі - Договір), згідно якого
Підрядник прийняв зобов'язання своїими
силами та засобами виконати всі
передбачені договірним кошторисом
роботи на Об'єкті та передати у
встановлений цим договором строк
Генпідряднику та Інвестору виконані
роботи.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що
Підрядник виконує наступні
будівельно-монтажні роботи щодо
Об'єкта:

- влаштування внутрішніх та зовнішніх
стін з цегли та блоків в Секції № 1 та
Секції № 2, а також влаштування
перекриття у Секції № 2.

Згідно п. 4.2 Договору Інвестор
проводить оплату Підряднику за
наступним графіком: аванс на початок
робіт - 30 000 грн. та після завершення
робіт на Секції № 1 - 35 000 грн.

Пунктом 6.2 Договору встановлено, що
термін виконання будівельних робіт на
Об'єкті - 28 робочих днів, після
отримання авансу.

За порушення терміну виконання робіт
на Об'єкті підрядник згідно п.п. 14.1.1
Договору повинен сплатити Інвестору
штраф у розмірі 10 000 грн.

Судом встановлено, що аванс Інвестором
(позиваче) відповідачу було
перераховано 02.11.2012 року платіжним
дорученням № 94 (а.с. 11).

В обгрунтування заяви позивач
зазначає, що 23.08.2013 року звернувся до
відповідача із претензією про
відшкодування заборгованості по
Договору, в тому числі і 10 000 грн. штрафу.
Однак, у відповіді від 16.09.2013 року № 4
відповідач відмовився задовольнити
вимоги претензії (а.с. 13-14).

Позивач вдруге звернувся до
відповідача із претензією від 05.11.2013
року. У відповіді № 5 відповідач
не визнав відповідальність в сумі 10 000
грн. та, як вказує позивач в позовній
заяві, відповідач підтвердив факт
невиконання робіт вчасно (а.с. 15-18).

В обгрунтування позовних вимог позивач
посилається на ч. 1 ст. 530, ст.ст. 610, 611, ч. 1
ст. 846, ч. 1 ст. 882 ЦК України, ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України (далі -
ГК України).

17 лютого 2014 року відповідачем подано до
суду заяву про застосування позовної
давності щодо вимог про стягнення 10 000
грн. штрафу. Зазначає, що останній день
строку виконання робіт згідно умов
Договору сплив 12.12.2012 року, про що
вказано самим позивачем в позовній
заяві. Тому, вважає, що строк позовної
давності згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
зі звернення до суду з вимогою про
стягнення вказаного штрафу сплив 12.12.2013
року (а.с. 38).

Позивач непогоджуючись із викладеним
відповідачем у заяві про застосування
позовної давності 24.02.2014 року подав
суду додаткові пояснення в яких вказав
про те, що дією, яка свідчить про
визнання боргу або обов'язку може бути
в тому числі відповідь на претензію, а
саме відповідь відповідача від 16.09.2013
року № 4, в якій як вказує позивач
відповідач визнав факт наявності
невиконаного обов'язку та як наслідок
фактично визнав ту обставину, що по
відношенню до нього можуть бути
застосовані штрафні санкції згідно
Договору.

Оскільки у відповіді на претензію від
16.09.2013 року, як вказує позивач,
відповідач визнав факт несвоєчасного
виконання робіт, позивач вважає, що
перебіг позовної давності щодо вимог
про стягнення штрафу перервався 16.09.2013
року і згідно ч. 2 ст. 264 ЦК України після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

За приписами ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 267 ЦК України
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Виходячи з позиції Верховного Суду
України, викладеної у постановах від
11.12.2007 та від 12.06.2007, і відповідно до якої
(позиції) при застосуванні позовної
давності (ст. 267 ЦК України)
необхідно досліджувати та
встановлювати насамперед обставини
про те, чи порушено право особи, про
захист якого вона просить, і у випадку,
коли на підставі досліджених у
судовому засіданні доказів суд
установить, що право позивача, про
захист якого він просить порушено і
строк позовної давності пропущено без
поважних причин, суд на підставі ст. 267
ЦК України постановляє рішення, яким
відмовляє в позові у зв'язку із
закінченням строку давності, і,
відповідно, навпаки - у випадку
встановлення відсутності порушеного
права, за захистом якого звернулась
сторона, суд має відмовити у позові не з
причин пропуску строку позовної
давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Враховуючи вказане вище, умови
Договору про стягнення штрафу за
несвоєчасне виконання робіт, визнання
відповідачем факту несвоєчасного
виконання робіт, суд дійшов висновку
про порушення прав позивача
несвоєчасним виконанням відповідачем
робіт по Договору, однак з урахуванням
поданої заяви вважає, що строк позовної
давності пропущено позивачем без
поважних причин, іншого позивачем не
доведено і у підтвердження поважності
пропуску доказів не подано.

Суд вважає доводи позивача про
переривання строку позовної давності
необгрунтованими виходячи з
наступного.

Визнання відповідачем у
відповіді на претензію від 16.09.2013 року
факту несвоєчасного виконання робіт не
свідчить про переривання строку
позовної давності щодо вимог про
стягнення пені.

Предметом спору у справі є вимога
про стягнення пені, а не зобов'язання
виконати роботи або вимога про
стягнення сплачених позивачем коштів
за невиконання робіт у строк.

Норма ч. 1 ст. 264 ЦК України
встановлює, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
боржником дій, що свідчать про визнання
ним свого боргу або іншого обов'язку.

Розглядаючи цю норму, необхідно
прийняти до уваги те, що у останній
йдеться саме про дії учасників
цивільних відносин. Чинне
законодавство не містить переліку
таких дій, але їх узагальнюючою рисою є
те, що такі дії мають бути спрямовані на
виникнення цивільних прав і обов'язків.
В цьому сенсі діями по визнанню боргу є
дії боржника безпосередньо по
відношенню до кредитора, які свідчать
про наявність боргу, зокрема
повідомлення боржника на адресу
кредитора, яким боржник підтверджує
наявність у нього заборгованості перед
кредитором, відповідь на претензію,
підписання боржником акта звірки
розрахунків або іншого документа, в
якому визначена його заборгованість.

У відповіді на претензію від
16.09.2013 року № 4 не вказано про визнання
відповідачем обов'язку зі сплати
штрафу.

Згідно п. 4.4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" від
29.05.2013 року № 10 до дій, що свідчать про
визнання боргу або іншого обов'язку,
можуть, з урахуванням конкретних
обставин справи, належати: визнання
пред'явленої претензії; зміна договору,
з якої вбачається, що боржник визнає
існування боргу, а так само прохання
боржника про таку зміну договору;
письмове прохання відстрочити сплату
боргу; підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір; письмове звернення
боржника до кредитора щодо
гарантування сплати суми боргу;
часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій.

Викладені відповідачем у
відповіді на претензію від 16.09.2013 року
№ 4 обставини не свідчать про визнання
ним обов'язку зі сплати штрафу, а
відтак, не можуть вважатися
перериванням перебігу позовної
давності за зазначеною вимогою.

Судом встановлено порушення прав
позивача несвоєчасним виконанням
відповідачем робіт по Договору. Однак,
враховуючи необгрунтованість доводів
позивача про переривання строку
позовної дасноті, не вчинення
відповідачем жодних дій по визнанню
обов'язку зі сплати штрафу, а також з
урахуванням подання відповідачем
заяви про застосування позовної
давності до вимог про стягнення штрафу,
суд дійшов висновку про відмову
позивачу у позові на підставі п. 1 ч. 2 ст.
258, ч. 3 ст. 268 ЦК України.

Відповідно судовий збір
покладається на позивача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, ст.ст. 258, 267, 268
Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Приватному підприємству «Регіональна
компанія «Лідер-М» у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення підписано 20.03.2014
року.

Суддя
Гудзенко Я.О.