Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" квітня 2014 р.
Справа № 906/168/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Костриця О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Наумов О.Л. дов. від
01.01.2014р.

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Акціонерної компанії "Гюльсан Іншаат
Санаї Туризм Накліят Ве Тіджарет
Анонім Шіркеті" (м.Анкара, Турецька
республіка, район Чанкая) в особі
Представництва "Гюльсан Іншаат Санаї
Туризм Накліят Ве Тіджарет Анонім
Шіркеті" (м.Житомир)

до Публічного акціонерного товариства
"Коростенський шлях залізобент"
(с.Поліське, Коростенський район,
Житомирська область)

про стягнення 41531,70 грн.

Позивачем пред'явлено позов про
стягнення на його користь з
відповідача 41531,70 грн., з яких: 40 008,00 грн.
основного боргу, 1325,19 грн. 3% річних,
198,51грн. інфляційних нарахувань.

20.03.2014р. до суду від відповідача
надійшли письмові заперечення на
позовну заяву (а.с.39).

03.04.2014р. на адресу суду від відповідача
надійшло клопотання, в якому останній
повідомляє про неможливість бути
присутнім в засіданні суду
уповноваженого представника
підприємства, у зв'язку з чим просить
суд розглядати справу за відсутності
уповноваженого представника
відповідача Міщук О.О. на підставі
поданих документів.

Представник позивача в засіданні суду
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та надав письмові пояснення, в
яких, зокрема, повідомив, що Публіче
акціонерне товариство "Коростенський
шлях залізобент" (с.Поліське,
Коростенський район, Житомирська
область) протягом 20 жовтня - 31 грудня
2012р. не зверталось до представництва
"Гюльсан Іншаат Санаї Туризм Накліят Ве
Тіджарет Анонім Шіркеті" з пропозицією
отримати готову продукцію відповідно
до рахунку-фактури від 08.10.2012р. №296.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що в провадженні
господарського суду Житоимирської
області перебувала справа №906/1298/13 про
банкрутство Публічного акціонерного
товариства "Коростенський
шляхзалізобетон" (відповідач у справі).

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 10.10.2013р. було
порушено провадження у вищезазначеній
справі про визнання Публічного
акціонерного товариства
"Коростенський шляхзалізобетон"
банкрутом.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Коростенський шляхзалізобетон" від
24.10.2013 року було задоволено. Ухвалу
господарського суду Житомирської
області від 10.10.2013 року по справі №
906/1298/13 скасовано. Прийнято нове
рішення.

Відмовити Публічному акціонерному
товариству "Дочірній банк Сбербанк
Росії" в порушенні провадження у справі
про банкрутство публічного
акціонерного товариства
"Коростенський шляхзалізобетон".

Постановою Вищого господарського суду
України від 02.04.2014р. касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Дочірній банк Сбербанку Росії" було
залишено без задоволення. Постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 у справі
№ 906/1298/13 залишено без змін.

Таким чином, зазначені вище обставини
не перешкоджають вирішенню спору у
даній справі в порядку позовного
провадження.

Як вбачається із матеріалів справи,
27.01.2012р. між Публічним акціонерним
товариством "Коростенський
шляхзалізобетон" "Продавець" (
відповідач у справі) та
Представництвом "Гюльсан Іншаат Санаї
Туризм Накліят Ве Тіджарет Анонім
Шіркеті" "Покупець" (позивач у справі)
було укладено договір купівлі- продажу
№1, згідно умов якого у відповідності з
листом продавець зобов'язується
виготовити залізобетонні конструкції,
а покупець - прийняти їх та попередньо
оплатити по цінам зазначеним в доданій
до цього договору специфікації, яка є
невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.1. договору купівлі-
продажу №1 поставка продукції
проводиться відповідно до:

- повагонних норм відгрузки - СІР
станція призначення (станція
призначення уточнюється у
специфікаціях);

- невагонних норм відгрузки - ЕXW

Товар вважається прийнятим по
кількості місць - згідно з кількістю
місць, зазначених у накладній; по
якості - згідно із паспортом (п.3.2.
договору).

На кожну погоджену партію товару
"продавця" зобов'язаний надати "покупцю"
наступні супроводжувальні документи:
видаткова накладна; податкова
накладна; паспорт якості на товар (п.3.5.
договору).

Згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу,
ціна визначається даним договором і
приймається сторонами в національній
валюті України - гривні.

Ціна за одиницю продукції може
змінюватись в зв'язку з інфляційними
процесами, прийняттям нових
нормативних актів і рішень уряду, з
ростом цін на матеріали та енергоносії
про що "ПОКУПЕЦЬ" сповіщається не менше
ніж за 5 календарних днів (п.2.2.
договору).

При зміні Укрзалізницею вартості
перевезень, залізничний тариф
змінюється незалежно від строків
попередньої оплати і вартості, що
вказана в специфікаціях (п.2.3. договору).

Загальна сума договору остаточно
визначається на підставі даних
викладених в специфікаціях, що є
невід'ємними частинами даного
договору. Загальна сума договору
змінюється і уточнюється в залежності
від кількості поставленої продукції і
ціни продукції, яка погоджується
сторонами шляхом підписання
специфікацій (п.2.4. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору
купівлі-продажу, розрахунки за
продукцію - попередня оплата у розмірі
100%.

В разі поставки за згодою сторін
продукції без попередньої оплати
"Покупець" зобов'язаний оплатити
"Продавцю" вартість продукції та послуг
на протязі 5 банківських днів з дати
відвантаження (п.4.2. договору).

Спосіб платежу-банківський переказ за
вказаними реквізитами "Продаця" (п.4.3.
договору).

Згідно п.8.2. договору купівлі-продажу, у
випадку неможливості рішення спорів
шляхом переговорів в місячний термін, -
сторони передають їх на розгляд до
господарського суду.

Пунктом 10.1. договору купівлі-продажу
передбачено, що цей договір набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє у частині постачання до
31.12.2012р., а у частині взаєморозрахунків
- до повного їх завершення.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідно до замовлення позивача на
виготовлення прикромочних лотків у
кількості 150 шт. відповідач виставив
позивачу рахунок - фактуру №296 від
08.10.2012р.(а.с.13), на виконання, якого
позивач перерахував попередню оплату в
розмірі 46800,00 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №844 від 08.10.2012р. та
податковою накладною (а.с.12,15).

При цьому, на перераховану позивачем
суму попередньої оплати відповідач
поставив позивачу лише товар -
портальну стінку СТ-9 на суму 6792,00 грн.,
що підтверджується видатковою
накладною №1037 від 19.10.2012р. (а.с.14).

За таких обставин, відповідач порушив
умови договору купівлі-продажу, не
здійснивши поставку товару на суму
попередньої оплати в розмірі 40 008,00 грн.
у встановлений строк, тобто до 31.12.2012р.

21.11.2013р. позивачем було надіслано
рекомендованим листом відповідачу
лист-претензію (а.с.21), в якому позивач
просив повернути кошти в розмірі 40 008,00
грн., які були сплачені за товар, який не
було поставлено.

Однак, відповідач відповідь на
претензію позивачу не надіслав,
грошові кошти, сплачені за товар, який
не було поставлено , позивачу не
повернув.

Згідно частин 1,2 статті 509 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України)
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку; зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини (пункт 1 частина 2 статті
11 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України (далі
ГК України) суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до статті 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно частини 1 статті 615 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання однією стороною друга
сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом.

Частиною 1 статті 670 ЦК УКраїни
передбачено, що якщо продавець передав
покупцеві меншу кількість товару, ніж
це встановлено договором
купівлі-продажу, покупець має право
вимагати передання кількості товару,
якої не вистачає, або відмовитися від
переданого товару та його оплати, а
якщо він оплачений, - вимагати
повернення сплаченої за нього грошової
суми.

Частиною 2 статті 693 ЦК України
передбачено, що, якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається із матеріалів справи,
20.03.2014р. на адресу суду від відповідача
надійшли письмові заперечення на
позовну заяву, в яких, зокрема,
зазначено, що на замовлення позивача
спірний товар виготовлено і він
знаходиться на складі відповідача, про
що, неодноразово повідомлявся позивач.
При цьому, підтверджуючі докази не було
надано.

Ухвалою суду від 20.03.2014р., було зокрема,
зобов'язано відповідача надати
повідомлення про готовність спірної
продукції до відвантаження та докази
його направлення позивачеві до 31.12.2012р.

Разом з тим, станом на день прийняття
рішення суду, докази в підтвердження
вищенаведених обставин до суду не
надійшли.

Крім того, в засіданні суду представник
позивача надав письмові пояснення, в
яких, зокрема, повідомив, що Публіче
акціонерне товариство "Коростенський
шлях залізобент" (с.Поліське,
Коростенський район, Житомирська
область) протягом 20 жовтня - 31 грудня
2012р. не зверталось до представництва
"Гюльсан Іншаат Санаї Туризм Накліят Ве
Тіджарет Анонім Шіркеті" з пропозицією
отримати готову продукцію відповідно
до рахунку-фактури від 08.10.2012р. №296
(а.с.78).

Таким чином, відповідач свої
зобов'язання за договором належним
чином не виконав, чим позбавив позивача
права отримати оплачений товар.

За таких обставин, зважаючи на
встановлені факти та вимоги
вищезазначених правових норм позовні
вимоги в частині стягнення суми
попередньої оплати нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі в сумі 40 008,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 3% річних в сумі 1325,19 грн. та
інфляційних нарахувань в сумі 198,51 грн.
за неповернення попередньої оплати,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що грошове зобов'язання
- це зобов'язання боржника сплатити
кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
договору та на інших підставах,
передбачених цивільним законодавством
України.

Відповідно до частин 1 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому боржник
зобов'язаний вчинити на користь
кредитора певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку; зобов'язання виникає з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Частинами 1,5 статті 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; у випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати з рішення суду.

Оскільки рішення суду про виникнення
грошового зобов'язання в частині
повернення попередньої оплати станом
на день звернення з позовом не було,
попередня оплата ще не стала грошовим
зобов'язанням, а є правовим наслідком
порушення умов договору щодо
здійснення поставки товару,
нарахування 3% річних та інфляційних
втрат є безпідставним враховуючи пункт
3 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/224/2012
від 27.02.2012р. Таке нарахування буде
можливим лише у разі невиконання
відповідачем даного рішення, з моменту
набрання ним чинності.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
05.12.2011р. про перегляд постанови Вищого
господарського суду України від
20.07.2011р. у справі №16/164 (2010) та постанові
від 15.10.2013р. про перегляд постанови
Вищого господарського суду України від
27.03.2013р. у справі №5011-42/13539-2012.

З огляду на зазначене, суд прийшов до
висновку, що в частині стягнення 3%
річних в сумі 1325,19 грн. та інфляційних
нарахувань в сумі 198,51 грн. за
неповернення попередньої оплати,
необхідно відмовити.

Доводи відповідача викладені у
запереченнях на позовну заяву (а.с. 39)
відхиляються судом як необгрунтовані,
з підстав, що були викладені вище.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають частковому задоволенню на
суму 40 008,00 грн. В решті позову необхідно
відмовити.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Коростенський шлях
залізобетон" (11555, Житомирська область,
Коростенський район, с.Поліське,
вул.Молодіжна,8, ідентифікаційний код
05422929) на користь Акціонерної компанії
"Гюльсан Іншаат Санаї Туризм Накліят Ве
Тіджарет Анонім Шіркеті" (м.Анкара,
Турецька республіка, район Чанкая) в
особі Представництва "Гюльсан Іншаат
Санаї Туризм Накліят Ве Тіджарет
Анонім Шіркеті" (10001, м.Житомир,
Корольовський район, майдан Згоди,6,
офіс 5, ідентифікаційний код 26607343) - 40
008,00 грн. основного боргу, 1759,97 грн.
витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено:08.04.2014р.

Суддя
Костриця О.О.

1 - у справу,

2-позивачу

3,4-відповідачу (реком. з повід. про вруч.
на факт. та юр. адреси).