РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р.
Справа № 924/1283/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуюча суддя
Сініцина Л.М.

судді
Крейбух О.Г.

Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання
Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Українсько - турецького спільного
підприємства "Гюрсес-Інтур" від 13.02.2014 р.
на рішення господарського суду
Хмельницької області від 29.01.14 р. у
справі № 924/1283/13

за позовом Українсько - турецького
спільного підприємства "Гюрсес-Інтур"

до відповідачів: Публічного
акціонерного товариства "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-Авіа"

Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрзерногруп"

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу (про передачу
відступного) від 31 січня 2012 р.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - не з'явився

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 29.01.2014 р. у
справі № 924/1283/13 (суддя Муха М.Є.)
відмовлено у позові Українсько -
турецького спільного підприємства
"Гюрсес-Інтур" до Публічного
акціонерного товариства "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-АВІА",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрзерногруп" про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу (про передачу
відступного) від 31.01.2012 р. При прийнятті
рішення суд виходив з того, що зміст
спірного договору складається з усіх
умов, передбачених законодавством для
такого виду договорів; усі загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для дійсності правочину, у розумінні
статті 203 ЦК України сторонами
дотримані, тобто, він містить усі
істотні умови, передбачені для такого
виду договорів; укладений
уповноваженою особою; відсутні
підстави для визнання його недійним.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Українсько - турецьке спільне
підприємство "Гюрсес-Інтур" звернулося
з апеляційною скаргою від 13.02.2014 р., в
якій просить призначити по справі
судову товарознавчу експертизу,
скасувати рішення господарського суду
Хмельницької області від 29.01.2014 р. у
справі № 924/1283/13 та прийняти нове, яким
позовні вимоги задоволити повністю,
посилаючись на те, що рішення є
протиправним, винесене з порушенням
норм процесуального і матеріального
права. Суд першої інстанції
безпідставно стверджує, що позивач не
довів належними і допустимими доказами
факт порушення його прав. Суд не взяв до
уваги факт порушення провадження про
банкрутство ПАТ "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-АВІА" (справа
№ 3/5025/443/12) та факт того, що
Українсько-турецьке спільне
підприємство "Гюрсес-Інтур" є його
кредитором і цей факт встановлено
судом (ухвала від 02.08.2012 р.). Реалізація
майна підприємства-банкрута, проведена
перед порушенням справи про
банкрутство, що є порушенням майнових
прав кредиторів, зокрема, позивача по
справі. Пунктом 1 оспорюваного договору
від 31.01.2012 р., встановлено, що продавець
передає покупцю у власність у якості
відступного на погашення
заборгованості перед покупцем з
повернення фінансової допомоги в сумі 1
276 300 грн. повітряні судна. В той же час в
пункті 4 договору вказано, що продаж
літаків вчиняється на суму 1 276 300 грн., а
в пункті 5 вказано, що оплата ціни
літаків проводиться шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог покупця на загальну суму 1 276 300
грн. В трьох пунктах договору сторони
вказують на виконання зовсім різних
цивільних прав та обов'язків:
купівлі-продажу, зарахування
зустрічних вимог та передача
відступного. При цьому, припинення
зобов'язань шляхом передання
відступного регулюється ЦК України.
Виходячи з умов договору від 31.01.2012 р.,
неможливо встановити, які ж все-таки
конкретні дії згідно цивільного і
господарського законодавства регулює
даний договір, неможливо встановити
предмет даного договору. У договорі
відсутня така істотна умова договору
як предмет договору і він є недійсним.
Сторонами договору від 31.01.2012 р.
неправильно визначено таку істотну
умову договору як ціну договору.
Відповідно, не погоджено належним
чином ціну договору, що також дає
підстави вважати його недійсним.
Загальні збори товариства не давали
згоди на укладення договору купівлі -
продажу літаків та на оплату літаків
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог. Договір від 31.01.2012 р.
підписаний директором товариства
Кравцовим О.М. з перевищенням службових
повноважень і є недійсним. Суд першої
інстанції також неправильно оцінив
об'єм повноважень, які були надані
законом та Статутом ПАТ "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-АВІА" на
момент укладення спірного договору
директору Кравцову О.М., в результаті
чого було винесено незаконне рішення. З
метою правильного визначення
вартості літаків, що є предметом
спірного договору, до суду першої
інстанції було подано клопотання щодо
призначення товарознавчої експертизи.
В призначенні експертизи судом було
безпідставно відмовлено. В той же час
ціна товару є істотною умовою
господарського договору, а її
заниження, що має місце в даному
випадку, впливає на права та інтереси
позивача. Тому суд зобов'язаний був
призначити судову експертизу, що
зроблено не було.

Відповідач 1 - Публічне акціонерне
товариство "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-АВІА" та
відповідач 2 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрзерногруп" у
відзиві на апеляційну скаргу просять
залишити рішення господарського суду
Хмельницької області від 29.01.2014 р. у
справі № 924/1283/13 без змін, апеляційну
скаргу Українсько - турецького
спільного підприємства "Гюрсес-Інтур" -
без задоволення, посилаючись на те, що
доводи апеляційної скарги та
клопотання про призначення судової
товарознавчої експертизи є
безпідставними. Позивачем не доведено
порушення його прав та законних
інтересів оспорюваним правочином, так
як справу про банкрутство ПАТ
"Поділля-Авіа" порушено господарським
судом Хмельницької області 13.04.2013 р. -
пізніше укладення спірного договору, а
доводи позивача, що в результаті
вчинення цього договору виникла
неможливість задоволення його вимог,
як конкурсного кредитора у справі про
банкрутство, не знайшли свого
підтвердження. Доводи позивача щодо
відсутності у договорі істотних умов
спростовуються змістом цього договору
і, крім того, згоду на відчуження
літаків ПАТ "Поділля Авіа" було надано
за рішенням загальних зборів
акціонерів від 30.01.2012 р. Укладенню
договору передувала експертна оцінка
літаків від 09.01.2012 р., результати якої
були затверджені рішенням правління
акціонерного товариства від 16.01.2012 р.
Встановлена судом відсутність
порушення спірним правочином прав
та/або законних інтересів позивача, є
сама по собі достатньою підставою для
відмови в позові. Суд, встановивши
відсутність порушення прав, уже не
повинен давати правову оцінку
оспорюваному договору та визначати
його відповідність або не
відповідність вимогам закону, оскільки
за змістом частини 3 статті 215 ЦК
України, оспорювати правочин може лише
заінтересована особа, тобто така особа,
на обсяг прав і обов'язків якої прямо чи
опосередковано впливає спірна угода.
Предмет спірного договору не
пов'язаний з відносинами позивача з ПАТ
"Поділля-Авіа", на підставі яких виникли
його кредиторські вимоги, а сам факт
укладення спірного договору не призвів
до зміни обсягу майнових прав позивача,
який помилково ототожнює обсяг своїх
майнових прав з можливістю фактичного
задоволення своїх кредиторських вимог.
Вимоги позивача як кредитора віднесені
ухвалою господарського суду від 13.11.2012
р. до 4-ї черги серед загальної суми
вимог 4-ї черги 1 128 683,51 грн., і при цьому
вимоги 1-ї черги становлять 269 539,79 грн.,
2-ї черги 716 785,14 грн., 3-ї черги 168 012,28 грн.,
тобто не можна стверджувати, що вимоги
позивача будуть в обов'язковому
порядку задоволені у разі визнання
недійсним договору від 31.01.2012 р.
Визнання договору недійсним само по
собі не призведе до задоволення вимог
позивача як кредитора. Клопотання про
призначення судової експертизи для
визначе ння вартості літаків не
підлягає задоволенню, так як
визначення їх вартості не входить до
предмету доказування: як вже
зазначалось, вартість літаків була
визначена сторонами за згодою сторін, а
їх незалежна оцінка, що передувала їх
продажу станом на 09.01.2012 р. взагалі не
була обов'язковою (вичерпний перелік
випадків обов'язкової оцінки
визначений у частині 2 статті 7 Закону
України від 12.07.2001 р.). Просили розгляд
апеляційної скарги провести без участі
їх представника, який знаходиться у м.
Миколаєві, враховуючи складність
проїзду до м. Рівне.

Представник позивача (апелянта) в
судове засідання не з'явився, причину
не явки до суду не повідомив, хоча
належним чином був повідомлений про
день, час і місце розгляду апеляційної
скарги, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (ухвали апеляційного
суду) (а.с. 154).

Оскільки явка представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалася, сторони належним чином
були повідомлені про день, час і місце
розгляду апеляційної скарги, клопотань
про відкладення розгляду апеляційної
скарги до суду не надходило, колегія
суддів прийшла до висновку про
можливість розгляду апеляційної
скарги без участі представників
сторін.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, відзиву на
апеляційну скаргу; перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Українсько - турецьке спільне
підприємство "Гюрсес-Інтур" в
апеляційній скарзі від 13.02.2014 р. просило
перед розглядом по суті апеляційної
скарги задоволити клопотання та
призначити по справі судову
товарознавчу експертизу з переліком до
експерта питань, викладених у
клопотанні, що надавались суду першої
інстанції.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
дане клопотання до задоволення не
підлягає як необґрунтоване та не
мотивоване, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 41 ГПК
України для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає судову експертизу. Учасники
судового процесу мають право
пропонувати господарському суду
питання, які мають бути роз'яснені
судовим експертом. Остаточне коло цих
питань встановлюється господарським
судом в ухвалі. Проведення судової
експертизи доручається державним
спеціалізованим установам чи
безпосередньо особам, які відповідають
вимогам, встановленим Законом України
"Про судову експертизу".

Згідно абзаців 2, 3 пункту 2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 4 від 23.03.2012 р. "Про деякі
питання практики призначення судової
експертизи" судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування. Якщо наявні у справі
докази є взаємно суперечливими, їх
оцінку в разі необхідності може бути
здійснено господарським судом з
призначенням відповідної судової
експертизи.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 вказаної
постанови пленуму ВГСУ питання про
призначення судової експертизи
повинно вирішуватися лише після
ґрунтовного вивчення обставин справи і
доводів сторін щодо необхідності
такого призначення.

Враховуючи вищевикладене, предмет
спору та об'єкт доказування, скаржником
не доведено та необґрунтовано
доцільність призначення товарознавчої
експертизи, а апеляційний
господарський суд не вбачає підстав
для проведення запропонованої судової
експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, 31
січня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-Авіа" (далі
ПАТ "Хмельницьке авіапідприємство
"Поділля-Авіа") (продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрзерногруп" (далі
ТзОВ "Укрзерногруп") (покупець) укладено
договір купівлі-продажу (про передачу
відступного), згідно пункту 1 якого
продавець на підставі рішення
загальних зборів акціонерів ПАТ
"Хмельницьке авіапідприємство
"Поділля-Авіа" від 30 січня 2012 року
(протокол № 3/2012 від 30.01.2012 р.) передає
покупцю у власність в якості
відступного на погашення
заборгованості перед покупцем з
повернення фінансової допомоги в сумі 1
276 300,00 грн. повітряне судно пасажирське
моделі Ан-24Б, державний реєстраційний
знак UR-46397, повітряне судно пасажирське,
моделі Ан-26, державний реєстраційний
знак UR-26233, повітряне судно
вантажно-пасажирське, моделі Ан-26Б-100,
реєстраційний знак UR-26077 (а.с. 14-15, 58-59)

Пунктом 2 договору визначено, що літаки
на момент укладення договору належать
продавцю на праві власності,
зареєстровані в державному реєстрі
цивільних повітряних суден України.
Технічний стан літаків описано у звіті
оцінювача ТзОВ "Незалежний центр
оцінки, експертизи та аналітики "Пи
Кан".

Ринкова вартість літаків визначена
звітом оцінювача ТзОВ "Незалежний
центр оцінки, експертизи та аналітики
"Пи Кан" та станом на 09.01.2012 р. складає за
літак Ан-24Б, державний реєстраційний
знак UR-46397 - 367 357,00 грн.; Ан-26, державний
реєстраційний знак UR-26233 - 402 806,00 грн.;
Ан-26Б-100, реєстраційний знак UR-26077 - 344 336,00
грн; усього 1 114 499,00 грн. (пункт 3
договору).

Продаж літаків вчиняється на загальну
суму 1 276 300,00 грн., в тому числі податок
на додану вартість 212 716,67 грн. З моменту
передачі літаків покупцю згідно пункту
5 цього договору, зазначені вимоги
покупця вважаються погашеними (пункт 4
договору).

Відповідно до пункту 5 договору ціна
продажу літаків дорівнює сумі грошових
зобов'язань продавця перед покупцем по
поверненню фінансової допомоги. Оплата
ціни літаків проводиться шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог покупця на загальну суму 1 276 300,00
грн., в т. ч. за договором безвідсоткової
поворотної фінансової допомоги від
18.07.2011 р. на суму 37 500 грн. (строк
повернення допомоги, згідно додаткової
угоди від 21.07.2011 р., не пізніше 31.12.2011 р.);
за договором безпроцентної позики № 1
від 20.05.2011 р., № 2 від 15.06.2011р., № 3 від
21.12.2011 р. та № 4 від 29.06.2011 р., № 5 від 14.07.2011
р., № 6 від 18.07.2011 р., укладених між
продавцем і ТзОВ "Готель "Атлантік"
Плюс" за загальну суму 680 800,00 грн., права
вимоги за якими передані покупцю (строк
повернення позики згідно додаткових
угод від 21.07.2011 р. не пізніше 31.12.2011 р.); за
договором безпроцентної позики № 3 від
17.01.2011 р. та додаткової угоди № 1 від
29.06.2011 р. до цього договору, укладених
між продавцем і ПП "Оліяторг" на суму 558
000,00 грн., права вимоги за якими передані
покупцю (строк повернення позики
згідно додаткової угоди від 21.07.2011 р. -
не пізніше 31.12.2011 р.).

Пунктами 6, 7 договору сторони
визначили, що на дату укладення цього
договору, літаки Ан-24Б державний знак
UR-46397, Ан-26 державний знак UR-26233 фактично
знаходяться в аеропорту м.
Хмельницький, літак Ан-26Б-100 державний
знак UR-26077 знаходиться в аеропорту м.
Івано-Франківськ. Передача літаків
покупцю здійснюється за актом
приймання-передачі, який підписується
сторонами в день укладення цього
договору. Право власності на літаки, а
також усі пов'язані із цим ризики,
переходять від продавця до покупця з
моменту передачі літаків за актом
приймання - передачі, що складається
згідно пункту 5 цього договору (а.с. 59).

Договір підписано та скріплено
печатками сторін.

31.01.2012 р. сторонами складено, підписано
та скріплено печатками акт прийому -
передачі літаків за договором
купівлі-продажу (про передачу
відступного), згідно якого ПАТ
"Хмельницьке авіапідприємство
"Поділля- Авіа " передало, а ТзОВ
"Укрзерногруп" прийняло у власність
майно: повітряне судно пасажирське
моделі Ан-24Б, державний реєстраційний
знак UR-46397 за ціною 420 689 грн., в т.ч. ПДВ - 70
114, 83 грн; повітряне судно пасажирське,
моделі Ан-26, державний реєстраційний
знак UR-26233, за ціною 461 285 грн., в т.ч. ПДВ -
76 880, 84 грн.; повітряне судно
вантажно-пасажирське, моделі Ан-26Б-100,
державний реєстраційний знак UR-26077, за
ціною 394 326 грн., в т.ч. ПДВ - 65 721, 00 грн.
(а.с.60).

Сторонами договору також підписано
приймально - передавальні акти № 1
літака Ан- 26, № 2 - літака Ан- 26, № 3 -
літака Ан-24 3 від 31.01.2012 р. (а.с. 61-63).

Українсько-турецьке спільне
підприємство "Гюрсес-Інтур" звернулося
з позовом до господарського суду про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу (про передачу
відступного) від 31.01.2012 р. укладеного
між Публічним акціонерним товариством
"Поділля-Авіа" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Укрзерногруп", посилаючись на те, що
передача повітряних суден, що є
власністю ПАТ "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-Авіа" згідно
договору купівлі-продажу (про передачу
відступного) від 31.01.2012 р., порушує права
Українсько-турецького спільного
підприємства "Гюрсес-Інтур" на
задоволення його вимог як кредитора у
справі про банкрутство, оскільки після
передачі літальних апаратів у ПАТ
"Хмельницьке авіапідприємство
"Поділля-Авіа" не залишається
будь-якого ліквідного майна,
реалізацією якого можна було б
задоволити вимоги кредиторів;
зазначає, що неможливо встановити, які
конкретні дії згідно цивільного і
господарського законодавства регулює
договір; неможливо встановити предмет
даного договору; сторонами неправильно
визначено ціну договору (а.с.4).

Відповідно до частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України (далі ЦК
України) правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 204 ЦК України визначено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

За правилами статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" передбачено, що загальні
підстави і наслідки недійсності
правочинів (господарських договорів)
встановлені статтями 215, 216 ЦК України,
статтями 207, 208 ГК України. Правила,
встановлені цими нормами, повинні
застосовуватися господарськими судами
в усіх випадках, коли правочин вчинений
з порушенням загальних вимог частин 1 -
3, 5 статті 203 ЦК України і не підпадає
під дію інших норм, які встановлюють
підстави та наслідки недійсності
правочинів.

Відповідно до статті 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України
передбачено, що якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно статті 207 ГК України, може бути
визнано недійсним судом повністю або в
частині господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави та
суспільства, або укладено учасниками
господарських правовідносин з
порушенням хоча б одним з них
господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності).

Абзацом 4 підпункту 2.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013 р. передбачено, що
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до пункту 7 постанови
пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом та із застосуванням
наслідків недійсності, передбачених
законом.

За загальним правилом статті 217 ЦК
України правочин не може бути визнаний
недійсним, якщо законові не
відповідають лише окремі його частини
і обставини справи свідчать проте, що
правочин був би вчинений і без
включення до нього недійсної його
частини (пункт 2.11 постанови пленуму
ВГСУ №11 від 29.05.2013 р.).

Таким чином, для визнання недійсним у
судовому порядку правочину
(господарського зобов'язання)
необхідно встановити, що правочин не
відповідає вимогам закону, або ж його
сторонами (стороною) при укладенні було
порушено господарську компетенцію;
невідповідність тієї чи іншої частини
правочину вимогам закону не є
підставою для визнання недійсним
усього правочину в цілому.

Згідно частини 1 статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цивільними
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

Статтею 179 Господарського кодексу
України (далі ГК України) визначено, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями. При укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.
Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Тобто, учасникам договору надається
право вибору, а саме: використати вже
існуючі норми законодавства для
регламентації своїх стосунків або
встановити для себе правила поведінки
на свій розсуд. При цьому, відступ від
положень актів законодавства не
допускається, якщо: - відступ від
положення акта цивільного
законодавства прямо заборонений таким
актом; - обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту; -
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з самої суті відносин між
сторонами.

З положень оспорюваного договору
вбачається, що сторони умови договору
купівлі - продажу майна встановили на
свій розсуд.

В спірному договорі купівлі-продажу
предметом договору є майно, яке одна
сторона зобов'язалась передати іншій,
це - повітряне судно пасажирське моделі
Ан-24Б, державний реєстраційний знак
UR-46397, повітряне судно пасажирське,
моделі Ан-26, державний реєстраційний
знак UR-26233, повітряне судно
вантажно-пасажирське, моделі Ан-26Б-100,
реєстраційний знак UR-26077 ( пункт 1
договору).

Оскільки передані за спірним договором
літаки на час укладення договору були
приватною власністю продавця, сторони
договору на власний розсуд вправі
погоджувати таку істотну умову
договору як його ціну, що останніми і
було здійснено у пункті 4 договору.

Відповідно до звіту № 217/01-12 про оцінку
вартості цивільних повітряних суден
загальна оціночна вартість об'єктів
оцінки станом на 09.01.2012 р. складає 1 114 499
грн. (а.с.67-74).

На засіданні наглядової ради
Публічного акціонерного товариства
"Хмельницьке авіапідприємство
"Поділля-Авіа", яке оформлено
протоколом № 2/2012 від 16.01.2012 р., було
вирішено затвердити виконаний
оцінювачем - ТзОв "Незалежний центр
оцінки, експертизи та аналітики "Пи Кан"
згідно договору № 217/01-12 від 26.12.2011 р.
звіт про оцінку вартості цивільних
повітряних суден товариства (а.с.66).

Рішенням загальних зборів акціонерів
ПАТ "Хмельницьке авіапідприємство
"Поділля-Авіа" від 30.01.2012 р. (протокол №
3/2012) надано згоду на вчинення
зазначного правочину з передачі
належного ПАТ "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-Авіа" майна
(трьох літаків) Товариству з обмеженою
відповідальністю "Укрзерногруп" в
якості відступного на погашення
заборгованості з повернення
фінансової допомоги в сумі 1 276 300,00 грн.
та надано директору Кравцову О.М.
відповідні повноваження на укладення і
підписання від імені товариства
договору (договорів) про передання
вказаного майна в якості відступного
ТзОВ "Укрзерногруп" на погашення
заборгованості з повернення
фінансової допомоги (а.с.64-65).

Підпунктом 8.6.22 пункту 8.6 розділу 8
Статуту ПАТ "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-Авіа"
передбачено, що до виключної
компетенції загальних зборів належить
прийняття рішення про вчинення
значного правочину, якщо ринкова
вартість майна, робіт або послуг, що є
предметом такого правочину, перевищує
25 % вартості активів за даними річної
фінансової звітності товариства
(а.с.75-84).

Таким чином, не вбачається перевищення
повноважень директором ПАТ
"Хмельницьке авіапідприємство
"Поділля-Авіа" Кравцовим О.М. під час
підписання спірного договору. Зміст
спірного договору складається з усіх
умов, передбачених законодавством для
такого виду договорів.

З урахуванням матеріалів справи та
норм чинного законодавства, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що усі загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для дійсності правочину, у розумінні
статті 203 ЦК України сторонами
дотримані; позивачем у процесі
розгляду позовної заяви не доведено
належними та допустимими доказами, в
чому саме полягає порушення його прав
чи охоронюваних законом інтересів
укладенням договору купівлі-продажу
(про передачу відступного) від 31.01.2012 р.

Обставин, з якими закон пов'язує
недійсність правочинів, при розгляді
спору судом не встановлено, а позивачем
їх не доведено.

Згідно частини 1 статті 15, частини 1
статті 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Визнання договору недійсним є одним із
способів захисту, який застосовується
судом у випадку та порядку, визначеному
цивільним законодавством (частина 2
статті 16 ЦК України).

Позивач вважає, що дана угода порушує
його права на задоволення його вимог як
кредитора у справі про банкрутство ПАТ
"Хмельницьке авіапідприємство
"Поділля-Авіа".

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме, з ухвали господарського суду
Хмельницької області від 02.08.2012 р. у
справі № 3/5025/443/12 за заявою Публічного
акціонерного товариства "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-Авіа" м.
Хмельницький про визнання банкрутом,
ухвалою суду від 13.04.2012 р. порушено
провадження у справі про банкрутство
боржника - Публічного акціонерного
товариства "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-Авіа";
ухвалою суду від 03.05.2012 р. введено
процедуру розпорядження майном ПАТ
"Хмельницьке авіапідприємство
"Поділля-Авіа"; визнано вимоги
Українсько-турецького спільного
підприємства "Гюрсес-Інтур" як
конкурсного кредитора в сумі 350 299,91 грн.
та 1 073,00 грн. судових витрат в межах
справи про банкрутство боржника (а.с.13).

Тобто, спірний договір купівлі-продажу
(про передачу відступного) від 31.01.2012 р.,
укладений між Публічним акціонерним
товариством "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-Авіа" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрзерногруп" ще до
порушення провадження у справі про
банкрутство Публічного акціонерного
товариства "Хмельницьке
авіапідприємство "Поділля-Авіа" та
визнання вимог позивача як конкурсного
кредитора у сумі 350 299,91 грн. та 1 072 грн.
судових витрат і не може вплинути на
можливість чи неможливість
задоволення в майбутньому грошових
вимог позивача як кредитора у справі
про банкрутство.

Наявними у матеріалах справи доказами,
не підтверджується, а позивачем не
доведено та не надано суду належних та
допустимих доказів щодо того, в чому
саме порушено права та інтереси
позивача оспорюваним правочином.

Доводи позивача про порушення
оскаржуваним договором його прав на
задоволення його грошових вимог як
кредитора у справі про банкрутство ПАТ
"Хмельницьке авіапідприємство
"Поділля-Авіа", оскільки після продажу
літаків не залишається будь - якого
майна, реалізацією якого можна було б
задовольнити вимоги його як кредитора,
не підтвердженні належними доказами та
не доведені матеріалами справи.

Таким чином, сам факт наявності
грошових вимог до особи не дає
кредитору цієї особи права оспорювати
правочини, укладені такою особою до
порушення провадження у справі про
банкрутство. Оспорюваний договір не
пов'язаний з позивачем, не порушує і не
змінює його прав та обов'язків.

Отже, господарський суд Хмельницької
області, приймаючи оскаржуване рішення
у даній справі, правомірно прийшов до
висновку про безпідставність та
необґрунтованість позовних вимог,
оскільки позивачем не доведено
порушення його прав чи охоронюваних
законом інтересів та невідповідності
спірного договору нормам ЦК України чи
іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення,
а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги колегією
суддів до уваги не приймаються,
оскільки спростовуються вищенаведеним
та матеріалами справи, не впливають на
правомірність прийнятого
господарським судом рішення та не
можуть бути підставою для його
скасування.

Рішення господарського суду першої
інстанції прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
та повним дослідженням усіх обставин
справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
103 ГПК України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний господарський суд залишає
рішення місцевого господарського суду
без змін, а скаргу - без задоволення,
якщо рішення є законним та
обґрунтованим .

За таких обставин, підстав для
скасування рішення не вбачається.

Апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 29.01.2014 р. у
справі № 924/1283/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу позивача Українсько
- турецького спільного підприємства
"Гюрсес-Інтур" від 13.02.2014 р. - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Л.М. Сініцина

Судді
О.Г. Крейбух

Г.Є. Олексюк