ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2014 р.
Справа № 914/543/14

за позовом: Фермерського господарства
«Круглик», м.Перемишляни Львівської
області

до відповідача-1: Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», м.Київ в особі
філії - Львівського обласного
управління публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України», м.Львів

до відповідача-2: Приватного
комерційно-виробничого підприємства
«Перлина Перемишлянщини»,
м.Перемишляни Львівської області

про визнання договору поруки недійсним

Суддя Щигельська О.І.

при
секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: Краснопольський В.О. -
представник за довіреністю

від відповідача-1: Мірошніков П.В. -
представник за довіреністю

від відповідача-2: не з'явився

Суть спору позов заявлено Фермерським
господарством «Круглик», м.Перемишляни
Львівської області до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», м.Київ в особі
філії - Львівського обласного
управління публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України», м.Львів та до Приватного
комерційно-виробничого підприємства
«Перлина Перемишлянщини»,
м.Перемишляни Львівської області про
визнання договору поруки від 08.12.2010р.
укладеного між ФГ «Круглик» та ВАТ
«Державний ощадний банк України»,
Приватним комерційно-виробничим
підприємством «Перлина
Перемишлянщини» недійсним.

Ухвалою суду від 20.02.2014р. порушено
провадження у справі та, з врахуванням
ухвали суду від 24.02.2014р. про виправлення
описки, призначено до розгляду в
судовому засіданні на 12.03.2014р. Ухвалою
суду від 12.03.2014р. розгляд справи
відкладено на 26.03.2014р. у зв'язку з
неявкою відповідача-2.

Сторонам роз'яснено права згідно
ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове
засідання 26.03.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав з підстав, зазначених
у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що
від імені ФГ «Круглик» договір поруки
підписано неповноважною особою,
відтак, він підлягає визнанню
недійсним з підстав його
невідповідності закону та відсутності
необхідного обсягу цивільної
дієздатності у підписанта. Просив
позов задоволити.

Представник відповідача-1 в судовому
засіданні 26.03.2014р. проти позову
заперечив з підстав, зазначених у
поданому ним відзиві (вх.№10442/14 від
11.03.2014р.). Пояснив, що при укладенні
договору поруки представником ФГ
«Круглик» п.Поломаним В.З. надано
належні та достатні докази на
підтвердження своїх повноважень,
відтак, у задоволенні позовних вимог
просив відмовити.

Відповідач-2 явки повноважного
представника в судове засідання
26.03.2014р. не забезпечив, вимог ухвал суду
не виконав, відзиву на позовну заяву не
подав, поважності причин неявки не
повідомив, хоча про час і місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином.

Позивачем в судовому засіданні
заявлено клопотання (вх.№1587/14 від
26.03.2014р.) про витребування у
відповідача-1 доказів, а саме -
оригіналу наказу про призначення
ОСОБА_3 директором ФГ «Круглик», для
можливості проведення почеркознавчої
експертизи. Представник відповідача-1 в
судовому засіданні подав заперечення
на вказане клопотання (вх.№13142/14 від
26.03.2014р.), пояснив, що оригінал такого
наказу в АТ «Ощадбанк» відсутній, а
належним чином завірена копія
документа, яку оглянуто судом, не може
бути об'єктом експертного дослідження.

Відповідно до ч.1 ст.38 ГПК України,
сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів.

Проаналізувавши доводи сторін, суд
приходить до висновку, що оригінал
наказу не впливає на можливість
з'ясування судом дійсних
взаємовідносин сторін, їх прав та
обов'язків, та вирішення спору по суті,
а тому клопотання позивача судом
відхилено.

Відповідно до ст.75 ГПК України, суд
вважає за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами, в яких
достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст. 4-3 ГПК України судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

Між Відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України»
(після зміни найменування - Публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України»; кредитор або
банк за договором, відповідач-1 по
справі) та Фермерським господарством
«Круглик» (поручитель за договором,
позивач по справі) та Приватним
комерційно-виробничим підприємством
«Перлина Перемишлянщини» (позичальник
за договором, відповідач-2 по справі)
укладено договір поруки від 08.12.2010р.,
відповідно до якого поручитель
зобов'язався перед кредитором
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язання за
кредитним договором, а також
додатковими договорами до нього, що
укладені та можуть бути укладені в
майбутньому (п.1.1).

Вважаючи, що зі сторони ФГ «Круглик»
зазначений договір підписано
неповноважною особою, останнє
звернулось до господарського суду із
позовною заявою про визнання його
недійсним з підстав невідповідності
закону та відсутності необхідного
обсягу цивільної дієздатності у
підписанта зі сторони поручителя.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до визначених Цивільним
кодексом України норм: зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК
України); особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності (ч.2 ст.203 ЦК
України); волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч.3
ст.203 ЦК України); правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч.5 ст.203 ЦК України); правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей (ч.6 ст.203 ЦК
України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором
боржника за виконання ним свого
обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Проаналізувавши зазначений договір,
суд приходить до висновку, що він за
своїм змістом не суперечить Цивільному
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, а відтак не може
бути визнаний недійсним з підстав
недотримання сторонами в момент його
укладення вимог ч.1 ст.203 ЦК України.

Щодо тверджень позивача про те, що
договір від імені ФГ «Круглик»
підписано неповноважною особою, а
відтак зазначений правочин вчинено з
перевищенням повноважень, суд зазначає
таке.ни.ворами до нього, що укладені та
можуть бути укладені

Відповідно до п.1 ч.1 ст.208 ЦК України,
правочини між юридичними особами
належить вчиняти в письмовій формі.
Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Спірний договір від 08.12.2010р. підписано
представниками сторін та скріплено їх
печаткам. Зокрема, зі сторони
поручителя договір підписано
п.Поломаним В.З., головою господарства,
який, як зазначено у преамбулі, діяв на
підставі статуту.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент підписання договору діяльність
ФГ «Круглик» регулювалась статутом в
редакції 2007 року, за яким засновником
та головою господарства є ОСОБА_4.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про
фермерські господарства», головою
фермерського господарства є його
засновник або інша визначена в Статуті
особа. Голова фермерського
господарства може письмово доручати
виконання своїх обов'язків одному з
членів господарства або особі, яка
працює за контрактом.

Відповідно до наказу №23 по
фермерському господарству «Круглик»
від 01.07.2010р., ОСОБА_3, на підставі його
заяви, прийнято з 01.07.2010р. на посаду
директора з правом представляти
інтереси господарства, що передбачені
в пункті 9 статуту фермерського
господарства.

Як зазначає відповідач-1, при укладені
оспорюваного договору поруки
п.Поломаний В.З., окрім зазначеної копії
наказу, виконаної від руки та
засвідченої печаткою господарства, на
підтвердження своїх повноважень надав
банку нотаріально посвідчену копію
статуту ФГ «Круглик», копію довідки
Управління статистики у
Перемишлянському районі АБ №261766 від
08.10.2010р., копію довідки ДПІ у
Перемишлянському районі №914/43 від
01.11.2010р. про взяття на облік платника
податків та картку із зразками
підписів і відбитка печатки від 02.11.2010р.
(зазначені документи оглянуто в
судовому засіданні, а їх копії
знаходяться в матеріалах справи), в
яких саме ОСОБА_3 зазначено як
керівника.латистики у Перемиавління
казу, виконаної від руки та засвідченої
печаткою,

З аналізу зазначених документів та
положень закону вбачається, що на
момент підписання договору п.Поломаний
В.З. володів достатнім обсягом
цивільної дієздатності на вчинення
таких дій, відтак, підстав для визнання
договору поруки недійсним із
передбачених ч.2 ст.203 ЦК України немає.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
спростовуються матеріалами справи, а
відтак у позові слід відмовити, за його
безпідставністю.

Що стосується заяви відповідача-1 про
застосування позовної давності
(вх.№10445/14 від 11.03.2014р.), суд зазначає, що
відповідно до роз'яснення Пленуму
Вищого господарського суду України,
наданого у п.2.2 Постанови №10 від
29.05.2013р., за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Відтак, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Зважаючи на те, що судом не встановлено
порушення охоронюваного законом
інтересу особи, а саме - не доведено
наявність підстав для визнання
договору поруки недійсним, суд
приходить до висновку про необхідність
відмовити в задоволенні заяви
відповідача-1 про застосування
наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог,
відтак, судовий збір слід покласти на
позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволені позову відмовити
повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення складено 31.03.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.