КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р. Справа№ 5011-42/864-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

за участю секретаря судового засідання
Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - Бруль А.С., дов. № 500-08/141
від 30.12.2013 року;

від відповідача - Жигадло І.Б., дов. № 42/10
від 30.12.2013 року.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства «Азот»

на рішення Господарського суду
міста Києва

від 10.04.2012 року

у справі № 5011-42/864-2012
(головуючий суддя - Паламар П.І.,

судді: Спичак О.М.,
Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Азот»

до Дочірньої компанії
«Газ України» Національної

акціонерної компанії
«Нафтогаз України»

про визнання договору
недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.04.2012 року по справі №
5011-42/864-2012 у позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
Публічне акціонерне товариство «Азот»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду міста Києва від
10.04.2012 року по справі № 5011-42/864-2012
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити і
визнати недійсним договір поставки
природного газу № 381-211-06/10-116 від 26.03.2012
року, який укладено між сторонами.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.05.2012 року
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Азот» було
прийнято до провадження та призначено
до розгляду в судовому засіданні на
16.05.2012 року.

15.05.2012 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» надійшов відзив на апеляційну
скаргу, у якому позивач просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуване судове
рішення - без змін.

16.05.2012 року в розгляді справи №
5011-42/864-2012 було оголошено перерву до
23.05.2012 року.

23.05.2012 року в розгляді справи №
5011-42/864-2012 було оголошено перерву до
25.06.2012 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.06.2012 року
розгляд справи № 5011-42/864-2012 зупинено до
закінчення реорганізації Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України».

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014 року
змінено склад судової колегії на
наступний: головуючий суддя Ткаченко
Б.О., судді: Синиця О.Ф., Федорчук Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014 року у
справі № 5011-42/864-2012, враховуючи
тривалість часу, протягом якого
розгляд справи є зупиненим, поновлено
провадження та призначено справу до
розгляду на 12.03.2014 року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 року
змінено склад судової колегії на
наступний: головуючий суддя Ткаченко
Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

12.03.2014 року в розгляді справи №
5011-42/864-2012 було оголошено перерву до
26.03.2014 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
повного, всебічного та правильного
вирішення справи, а також невірно
застосовано норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
прийняття невірного рішення по суті
спору.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Азот» у поясненнях,
наданих у судовому засіданні,
підтримав доводи, викладені в його
апеляційній скарзі, просив суд рішення
Господарського суду міста Києва від
10.04.2012 року по справі № 5011-42/864-2012
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити і
визнати недійсним договір поставки
природного газу № 381-211-06/10-116 від 26.03.2012
року, який укладено між сторонами.

Представник Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» у
поясненнях, наданих у судовому
засіданні, заперечував проти доводів
апелянта, викладених в апеляційній
скарзі, просив суд відмовити в
задоволенні скарги та залишити без
змін оскаржуване судове рішення
місцевого господарського суду як таке,
що прийняте з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Крім того, представник Публічного
акціонерного товариства «Азот» до
початку розгляду справи по суті заявив
усне клопотання про зупинення
провадження по справі, оскільки процес
реорганізації Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» не
завершений.

Представник Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» заперечив
проти вказаного клопотання та
зазначив, що Міністерство енергетики
та вугільної промисловості України
наказом № 989 від 23.12.2013 року подовжили
строк реорганізації відповідача до
31.12.2014 року, у зв'язку з тим, що Дочірня
компанія «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» повинна завершити стягнення з
боржників та розрахуватися з
кредиторами. Передавальний акт не було
затверджено, оскільки відповідний
орган, який його затверджує продовжив
строк реорганізації з вищевказаних
підстав.

Заслухавши доводи сторін, стосовно
клопотання про зупинення провадження
по справі, колегія суддів дійшла
висновку про відмову в його
задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

26.03.2010 року між Дочірньою компанією
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (далі - відповідач,
постачальник, ДК «Газ України») та
Відкритим акціонерним товариством
«Азот» правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Азот»
(далі - позивач, покупець, ПАТ «Азот»)
укладено договір поставки природного
газу № 381-211-06/10-116 (далі - Договір).

За умовами Договору відповідач
зобов'язався поставити позивачу
природний газ, а останній - прийняти та
оплатити його вартість на умовах цього
Договору.

За твердженням позивача, укладення та
підписання спірного Договору зі
сторони відповідача здійснювалось
Заступником директора з питань
газопостачання та розрахунків
Заславським М.В., зі сторони
відповідача Генеральним директором
Ковалем А.А., з перевищенням наданих їм
повноважень, оскільки сума договору
перевищує 100 000 000 грн. А також, в
порушення ст. 265 ГПК України, без
урахування Міжнародних правил щодо
тлумачення термінів «Інкотермс».

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань та є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Вирішуючи спір про визнання угоди
(правочину) недійсною, господарський
суд встановлює наявність тих обставин,
з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угоди вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. При цьому обставини, що мають
істотне значення для вирішення спору
повинні підтверджуватись сторонами
належними та допустимими доказами
відповідно до вимог статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України .

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Як встановлено ст. 204 Цивільного
кодексу України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Оскаржуваний Договір з боку
відповідача було підписано
Заславським М.В., який на момент
підписання договору обіймав посаду
Заступника директора з питань
газопостачання та розрахунків ДК «Газ
України» та діяв на підставі
довіреності № 98/10 від 29.12.2009 року.

Згідно з ч. 1 ст. 238 Цивільного кодексу
України представник може бути
уповноважений на вчинення лише тих
правочинів, право на вчинення яких має
особа, яку він представляє.

Пунктом 6.7.5 Статуту відповідача
передбачено, що виключно після
письмового погодження із засновником
(Національною акціонерною компанією
«Нафтогаз України») відповідачем
вчиняється правочин, сума якого
перевищує 100 000 000 грн., крім договору
реалізації природного газу.

Як вбачається з положень Договору, він
за своєю правовою природою є договором
реалізації, за яким відбувається зміна
власника природного газу.

Таким чином вищевказані обмеження
дієздатності представника відповідача
не стосуються укладення цього
договору.

Враховуючи вище вказане, колегія
дійшла висновку, що Заславський М.В. є
належним та повноважним представником
ДК «Газ України», який підписав
оскаржуваний Договір.

З боку позивача оскаржуваний Договір
підписаний Ковалем А.А., який на момент
підписання договору обіймав посаду
Генерального директора.

Положеннями п. 8.6.3 Статуту позивача, в
редакції станом на час укладання
спірного договору, передбачено, що
Генеральний директор має право без
попереднього погодження з наглядовою
радою або виконавчою дирекцією
укладати договори по закупівлі газу,
вартість яких не перевищує 100 000 000 грн.

Докази попереднього погодження
наглядовою радою або виконавчою
дирекцією дій Генерального директора
позивача щодо укладення спірного
договору у матеріалах справи відсутні
та сторонами не надавалися.

З пояснень відповідача встановлено, що
після укладення спірного договору
природний газ надавався відповідачем
та приймався позивачем, останнім
здійснювалася його часткова оплата. У
зв'язку з його частковою оплатою
відповідач звернувся до суду з вимогою
про стягнення заборгованості.

Представник позивача підтвердив
часткове виконання ним своїх
зобов'язань перед відповідачем та
наявність спору щодо стягнення
заборгованості.

Згідно з частиною 1 статті 241 Цивільного
кодексу України, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення юридичною особою
угоди, укладеної від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, робить її дійсною з
моменту укладення. Доказами такого
схвалення можуть бути відповідне
письмове звернення до другої сторони
угоди чи до її представника (лист,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення дій, які свідчать про
схвалення угоди (прийняття її
виконання, здійснення платежу другій
стороні та інше).

Колегія вважає встановленим факт щодо
наступного схвалення позивачем
оспорюваного Договору шляхом
прийняття його до виконання, а саме
часткової оплати наданого позивачу
газу.

Стосовно посилання позивача на
невідповідність Договору вимогам ст. 265
Господарського кодексу України,
колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 265 Господарського кодексу
України передбачено, що умови
договорів поставки повинні
викладатися сторонами відповідно до
вимог Міжнародних правил щодо
тлумачення термінів «Інкотермс».

Згідно зі ст. 1 Офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати
«Інкотермс» (редакція 2000 року) метою
Інкотермс є забезпечення єдиного
набору міжнародних правил для
тлумачення найбільш уживаних
торговельних термінів у зовнішній
торгівлі.

За умовами чинного законодавства,
викладенню відповідно до вимог
Міжнародних правил щодо тлумачення
термінів «Інкотермс» підлягають умови
зовнішньоекономічних договорів
поставки.

З умов спірного Договору вбачається, що
він не є зовнішньоекономічним
договором поставки.

Таким чином, дотримання вимог ч. 4 ст. 265
Господарського кодексу України для
даного Договору не є обов'язковим.

Колегія суддів дійшла висновку, що
недотримання вимог Міжнародних правил
щодо тлумачення термінів «Інкотермс»
при укладанні даного Договору не тягне
за собою визнання таких договорів
недійсними.

Позивачем не доведено та не надано суду
жодних належних доказів, які
підтверджують, що в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) були
недодержані вимоги, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України, тобто не доведено підстави, в
силу яких спірний Договір іпотеки має
бути визнаний недійсним.

Крім того, спірний правочин
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
не містить положень, які б суперечили
вимогам чинного законодавства або
інтересам сторін, а волевиявлення
сторін правочину є вільне і відповідає
їхній внутрішній волі, що відповідає
загальним вимогам, встановленим
статтею 203 Цивільного кодексу України,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Враховуючи вказане вище, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли свого підтвердження
під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду міста
Києва від 10.04.2012 року по справі №
5011-42/864-2012 прийнято з повним та
всебічним дослідженням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Азот»
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на Публічне акціонерне
товариство «Азот» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 79, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання
Публічного акціонерного товариства
«Азот» про зупинення провадження по
справі - відмовити.

2. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Азот»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
10.04.2012 року по справі № 5011-42/864-2012
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 5011-42/864-2012
повернути до Господарського суду міста
Києва.

4. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 31.03.2014
року.