м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального
підприємства "Дирекція з управління та
житлового фонду" Деснянського
до Головного
управління юстиції у місті Києві
про стягнення 18 672,32 грн.
Суддя Бондаренко Г.П.
Представники сторін:
Від позивача Власов С. В. (дов.
Від відповідача Любенська А.О.(дов.
№ 2/33/88 від 13.01.2014 року)
За участю ОСОБА_3 (паспорт
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 18.03.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Комунальне підприємство "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду" Деснянського району м.
Києва (далі за текстом - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Головного управління юстиції у місті
Києві (далі за текстом - відповідач)
про стягнення заборгованості у розмірі
18 672,32 грн. за договором 003136 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна, надання
комунальних послуг орендарю та
відшкодування плати за землю від 01.10.2012
року, з яких 18 187, 31 грн. основної
заборгованості, 92, 52 грн. інфляційних
втрат, 142, 09 грн. 3% річних, 250, 39 грн. пені,
також відповідач просить покласти
судові витрати на відповідача.

Ухвалою Господарського суду від 27.12.2013
року позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі № 910/25175/13, розгляд справи
призначений на 18.02.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва 18.02.2014 року судом відкладено
розгляд справи на 04.03.2014 року, у зв'язку
з неявкою відповідача в судове
засідання, необхідністю витребування
додаткових доказів по справі та
продовжено строк розгляду спору на 15
днів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 року в порядку ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено на
18.03.2014 року, в зв'язку з неявкою позивача
в судове засідання, необхідністю
витребування додаткових доказів по
справі.

В судове засідання 18.03.2014 року
представники сторін з'явились.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.03.2014 року надав суду усні
пояснення по суті справи, в яких надав
докази оплати основного боргу
відповідачем, та підтримав позовні
вимоги в частині стягнення штрафних
санкцій.

Представник відповідача надав усні
пояснення по суті справи, в яких
заперечив проти задоволення позовних
вимог про стягнення штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку відповідача умов
договору № 003136 про відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна, надання
комунальних послуг орендарю та
відшкодування плати за землю від 01.10.2012
року в частині оплати наданих послуг.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав відсутності предмету спору, з
огляду на оплату заборгованості
відповідачем в повному обсязі, та
просить припинити провадження у справі
в частині стягнення основної суми
боргу та відмовити у задоволенні
позовних вимог про стягнення
інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2012 року між позивачем, як
балансоутримувачем, та відповідачем,
як орендарем, було укладено договір №
003136 про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна, надання
комунальних послуг орендарю та
відшкодування плати за землю (далі за
текстом - договір), відповідно до п. 1.1.
якого балансоутримувач забезпечує
надання комунальних послуг
(централізоване опалення,
електропостачання, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення), послуг з утримання
будинку (споруди) та прибудинкової
території (надалі - послуг) нежитлового
приміщення (надалі - будівлі), що
знаходиться за адресою: м. Київ,
вул. Бальзака, 64, загальною площею 90, 4
кв. м., а орендар бере участь у
витратах балансоутримувача на
виконання вказаних послуг пропорційно
до займаної ним площі в цій
будівлі, якщо інше не випливає з
характеру послуг, наданих
балансоутримувачем за цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1. договору, перелік
послуг, порядок та умови їх оплати
встановлюється додатком до цього
договору.

Згідно додатку до договору п. 1.1.
орендар щомісяця з 12 по 15 число
самостійно отримує в КП «Дирекція»
платіжні вимоги-доручення на оплату за
отримані послуги та відшкодування
плати на землю.

У відповідності до п. 2.2.3. договору
орендар зобов'язався не пізніше 20
числа місяця, наступного за звітним
місяцем, вносити плату на рахунок
балансоутримувача будівлі за надані
послуги. При несвоєчасному внесенні
плати, сплачувати пеню із розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ
від несплаченої суми наданих послуг за
кожен день прострочки.

Відповідно до п. 2.2.4. орендар
зобов'язався не пізніше 10 числа
місяця, наступного за звітним місяцем,
вносити на рахунок
балансоутримувача будівлі плату за
землю.

Пунктом 5.1. договору, сторони погодили,
що цей договір укладено строком на 1
(один) рік і 3 (три) місяці, що діє з « 1»
жовтня 2012 р. по « 31» грудня 2013 р. включно.

Позивачем було надано послуги,
відповідно додатку № 1 до цього
договору своєчасно та в повному обсязі,
проте відповідач, за твердженням
позивача, несвоєчасно та не в повному
обсязі проводить розрахунки за спожиті
комунальні послуги, послуги з
утримання будинку (оплата за технічне
обслуговування інженерного обладнання
та внутрішньо будинкових мереж
спільного використання) та
прибудинкової території, а також
відшкодування плати за землю.

За розрахунком позивача, станом на
листопад 2013 року сума заборгованості
відповідача за договором становить - 18
187, 31 грн.

Позивачем 25.03.2013 р. направлялася на
адресу відповідача претензія № 48-876 від
25.03.2013р. з вимогою сплатити
заборгованість на суму 11 313 грн. 21 коп.
(опис вкладення і поштова квитанція від
25.03.2013 р. № 4631), яка була отримана
відповідачем 28.03.2013 року. Відповідач
відповіді на зазначену претензію не
надав.

Із матеріалів справи вбачається, що
станом на 17.03.2014 року заборгованість у
відповідача перед позивачем за
договором відсутня, докази чого наявні
в матеріалах справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
провадження щодо стягнення з
відповідача основної заборгованості
за договором в розмірі 18 187, 31 грн.
підлягає припиненню відповідно до п. 1-1
ч. 1 ст. 80 ГПК України, інші позовні
вимоги, в частині стягнення 250, 39 грн.
пені, 142, 09 грн. 3 % відсотків річних та 92,
52 грн. інфляційних нарахувань
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

За своєю правовою природою договір №
003136 про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна, надання
комунальних послуг орендарю та
відшкодування плати за землю від 01.10.2012
року є змішаним договором, з елементами
договору про надання послуг, а відтак
між сторонами виникли правовідносини,
які також підпадають під правове
регулювання Глави 63 Цивільного кодексу
України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 903 ЦК
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, позивач у
відповідності до вимог договору
надавав відповідачу в період з 01.10.2012
року по 31.10.2013 року послуги на загальну
суму 18 187, 31 грн. передбачені умовами
договору, що підтверджується
матеріалами справи, та не
заперечується відповідачем.

Станом на 17.03.2014 року надані позивачем
відповідачу послуги за договором
повністю оплачені відповідачем, що
підтверджується матеріалами справи.
При цьому, як вбачається із матеріалів
справи, оплата наданих позивачем
послуг здійснена відповідачем з
порушенням строків встановлених
договором, а саме в грудні 2013 року,
однак до порушення провадження у
справі 27.12.2013 року.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору. Згідно п. 4.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Враховуючи, що відповідачем сплачено
основний борг за договором за надані
послуги, що підтверджується
матеріалами справи, між сторонами
відсутній спір щодо стягнення
основного боргу, відповідно
провадження по справі в цій частині
підлягає припиненню.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

У відповідності до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 ГК України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК
України, у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 ГК України, штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Як встановлено судом п.2.2.3. договору,
сторонами був погоджений обов'язок
орендаря сплачувати пеню із розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ від
несплаченої суми наданих послуг за
кожен день просточки, і відповідачем
при оплаті послуг наданих за договором
були порушені строки оплати послуг.

Відповідно позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача пені в розмірі 250, 39 грн. за
загальний період прострочення з 01.11.2012
року по 31.03.2013 року, у відповідності до
п. 2.2.3. договору ґрунтуються на законі і
договорі, і відповідно підлягають
задоволенню, оскільки відповідачем
допущено порушення умов договору в
частині строків оплати наданих послуг.
При перевірці розрахунку
заборгованості поданого позивачем в
матеріали справи, судом встановлено, що
здійснений позивачем розрахунок не
відповідає встановленим обставинам
справи, а саме допущена помилка в
строках з яких і по які рахується
прострочення. Отже, позовні вимоги в
частині стягнення з пені підлягають
задоволенню за розрахунком суду, і сума
пені, що підлягає стягненню з
відповідача за розрахунком суду
складає за загальний період
прострочення з 21.11.2012 року по 01.03.2013 року
- 103, 84 грн.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 3 % річних
ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних підлягають
задоволенню відповідно до розрахунку
суду, оскільки судом встановлено, що
здійснений позивачем розрахунок не
відповідає встановленим обставинам
справи, а саме допущена помилка в
строках з яких і по які рахується
прострочення. За розрахунком суду сума
3 % річних, що підлягає стягненню з
відповідача за загальний період з
21.11.2012 року по 27.11.2013 року становить 141, 60
грн., сума інфляційних втрат, що
підлягає стягненню з відповідача за
загальний період з 21.11.2012 року по 27.11.2013
року становить 92, 52 грн.

Отже, стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає 103, 84 грн.
пені, 141, 60 грн. 3 % річних та 92, 52 грн.
інфляційних нарахувань, відповідно
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача штрафних санкцій
задовольняються судом частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається якщо спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї витрати по оплаті судового збору
незалежно від результатів вирішення
спору.

При цьому п. 4.7 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року за № 7 передбачено, що частиною
другою статті 49 ГПК передбачено, що в
разі коли спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Зазначена
норма виступає процесуальною санкцією,
яка застосовується господарським
судом незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною.

У такому застосуванні суду слід
виходити з широкого розуміння даної
норми, маючи на увазі, що передбачені
нею наслідки можуть наставати і в разі
неправомірної бездіяльності винної
особи, яка не вжила заходів до
поновлення порушених нею прав і
законних інтересів іншої особи
(зокрема, ухилялася від задоволення її
заснованих на законі вимог), що змусило
останню звернутися за судовим
захистом.

Судом встановлено, що відповідач
погасив суму основного боргу 26.12.2013
року, тобто до порушення провадження у
справі (27.12.2013 року), однак позивач
наполягав на розгляді справи судом та
стягненні штрафних санкцій за
порушення строків оплати наданих
послуг на договору. Разом з тим, судом
враховується, що відповідач дійсно
порушив встановлені строки оплати по
договору, однак відповідач
фінансується за рахунок бюджетних
коштів, а також не значну суму боргу та
бажання відповідача вирішити спір в
позасудовому порядку, а також оплату
суми основного боргу відповідачем до
порушення провадження у справі, а тому
вважає, що позивач не вжив всіх
можливих заходів для врегулювання
позову мирним шляхом саме перед
подачею позову у грудні 2013 року та
вчасно не повідомив суд про сплату
відповідачем суми основного боргу до
порушення провадження у справі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати
по сплаті судових витрат покладаються
на сторін порівну.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 80, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині
стягнення з відповідача основної
заборгованості за договором в розмірі
18 187, 31 грн. припинити.

2. Позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача штрафних санкцій
задовольнити частково.

3. Стягнути з Головного управління
юстиції у місті Києві (01001, м. Київ, пров.
Музейний 2-д; ; з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення) на користь Комунального
підприємства "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду"
Деснянського району м. Києва (02217 м.
Київ, вул. Закревського, 15; ) 103 (сто три) грн. 84 коп. пені, 141 (сто
сорок одну) грн. 60 коп. 3 % річних, 92
(дев'яносто дві) грн. 52 коп. інфляційних
нарахувань та 860 (вісімсот шістдесят)
грн. 25 коп. витрат по оплаті судового
збору.

4. В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 25.03.2014 р.

Суддя
Г.П.
Бондаренко