КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Справа№ 910/23524/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Крашеніннікова М.І.,

від відповідача - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
«Просто-страхування» від 05.02.2014 № 04-899

у справі № 910/23524/13

на рішення господарського суду міста
Києва від 22.01.2014

за позовом приватного акціонерного
товариства «Просто-страхування», м.
Київ

до страхового товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія», м. Київ

про відшкодування шкоди 4 242грн.90коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 (суддя Літвінова М.Є.)
відмовлено в задоволенні позову ПрАТ
"Просто-страхування" про стягнення з СТ
"Гарантія" 4242грн.90коп. страхового
відшкодування, в зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою в якій просив його скасувати,
позовні вимоги задовольнити. Апелянт
вважає, що ним не порушено строки
позовної давності, оскільки їх перебіг
почався з моменту виплати страхового
відшкодування, а саме: 23.03.2011, а не з
моменту настання страхового випадку, а
отже звернення до суду 03.11.2013 здійснено
в межах строків позовної давності.

Представник відповідача в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явився, про час і місце розгляду
апеляційної скарги повідомлений
належним чином (в справі наявне
повідомлення про вручення поштового
відправлення).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору. Неявка
представника відповідача не
перешкоджає розгляду скарги, а тому
постанова приймається за наявними в
справі матеріалами, яких достатньо для
повного розгляду скарги.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів апеляційного господарського
суду враховує наступне.

18.12.2009 між позивачем-страховиком ЗАТ
"Просто-страхування" (яке є
правонаступником ПАТ
"Просто-страхування") та ТОВ "Марквінс
Інтернешнл" (страхувальник) укладено
договір добровільного страхування
транспортних засобів №193637 серії АТК,
за яким застраховано автомобіль "Volkswagen
Transporter", державний номер НОМЕР_1.

17.05.2010 по вул. Запоріжська, 28, в м.
Бориспіль сталася дорожньо
-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля ""Volkswagen
Transporter", під керуванням ОСОБА_3, який
перебуває у трудових відносинах з ТОВ
"Марквінс Інтернешнл" та якій належить
вказаний автомобіль, та автомобіля
"Камаз", державний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4

В матеріалах справи наявне
повідомлення про настання страхового
випадку, з яким звернулось ТОВ
"Марквінс Інтернешнл" (страхувальник)
до свого страховика - ЗАТ
"Просто-страхування" та заява від 16.03.2011
про виплату страхового відшкодування.

Постановою Дніпровського районного
суду міста Києва від 01.07.2010, ОСОБА_4,
водія "Камазу", визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП та накладено
на нього адміністративне стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 340грн.

Цивільно-правова відповідальність
внаслідок експлуатації автомобіля
"Камаз" застрахована у відповідача на
підставі договору (полісу) ВЕ№765941
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Отже, відповідач є особою на яку
полісом ВЕ№765941 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди завданої під час
експлуатації автомобіля "Камаз" на
момент спірної ДТП.

Відповідно до звіту №9623/3561 від 18.05.2010 та
калькуляції від 18.05.2010, вартість
відновлювального ремонту
застрахованого автомобіля "Volkswagen
Transporter" складає 9775грн.86коп.

Згідно рахунку-фактури №СФ-4063 від
21.02.2011 (ФОП ОСОБА_5), вартість
відновлювального ремонту
застрахованого автомобіля "Volkswagen
Transporter" склала 5502грн.90коп.

На підставі вищевказаного договору від
18.12.2009, страхового акта від 17.03.2011,
рахунку-фактури №СФ-4063 від 21.02.2011,
розпорядження №001368 від 22.03.2011, позивач
виплатив страхове відшкодування в сумі
4752грн.90коп. на рахунок СТО. Факт
здійснення зазначеної виплати
підтверджується платіжним дорученням
№4798 від 23.03.2011.

З метою досудового врегулювання спору,
позивач 27.06.2012 звернувся до відповідача
з вимогою №04-4519 від 18.06.2012 про виплату
страхового відшкодування в розмірі
4752грн.90коп., яка отримана відповідачем
02.07.2012, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке долучено до
матеріалів справи. Проте, відповідач
вказану суму страхового відшкодування
на користь позивача не сплатив, що і
стало підставою для звернення до суду з
відповідним позовом.

В силу приписів статті 993 Цивільного
кодексу України, статті 27 Закону
України "Про страхування", до позивача,
як страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
перейшло право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до частини 1 статті 1191
Цивільного кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Як зазначає Верховний Суду України в
листі від 19.07.2011, перехід права вимоги
від страхувальника (вигодонабувача) до
страховика називається суброгацією.
При суброгації нового зобов'язання із
відшкодування збитків не виникає -
відбувається заміна кредитора:
потерпілий (а ним є страхувальник або
вигодонабувач) передає страховику своє
право вимоги до особи, відповідальної
за спричинення шкоди. Внаслідок цього
страховик виступає замість
потерпілого.

Оскільки, позивач набув права до
відповідача в порядку суброгації, то
строк позовної давності за вимогами
позивача почав спливати з моменту
виникнення страхового випадку, як це
зазначає Верховний Суд України в листі
від 19.07.2011.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи те, що страховий випадок мав
місце 17.05.2010, то позовна давність
спливає 17.05.2013.

Відповідно до відбитку поштового
штемпелю органу зв'язку на конверті,
позивач направив позовну заяву до
господарського суду 03.11.2013.

Отже, позивач звернувся до суду після
спливу строку позовної давності.

Згідно ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідачем заявлено усне клопотання
про застосування позовної давності що
відображено в протоколі судового
засідання від 25.12.2013 (а.с. 64).

За викладених обставин апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги. Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на фактичних обставинах та
матеріалах справи, прийняте відповідно
до норм чинного законодавства, а тому
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 у справі №910/23524/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
«Просто-страхування»- без задоволення.

2. Справу № 910/23524/13 повернути
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.Ф. Синиця

Судді
В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко