ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

26 березня 2014 року
Справа № 913/435/14

Провадження №28/913/435/14

За позовом Луганського міського
комунального підприємства
"Теплокомуненерго", м.Луганськ

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.Луганськ

про стягнення 17379 грн 24 коп.

Суддя господарського суду Луганської
області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання Дрожанова
О.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Ткаченко О.О. -
юрисконсульт юридичного відділу,
довіреність № 75-д від 14.06.2013;

відповідач: представник не прибув.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором № 976 від
30.04.2010 на поставку теплової енергії в
сумі 16913 грн 36 коп., 3% річних у
сумі 762 грн. 24 коп. та пені у розмірі 80
грн 31 коп.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 12.10.2014 (суддя
Семендяєва І.В.) було порушено
провадження у справі та справу
призначено до розгляду на 27.02.2014.

В зв"язку з відпусткою судді
Семендяєвої І.В., 26.02.2014 був проведений
повторний автоматичний розподіл в
автоматизованій системі
документообігу суду, у відповідності
до вимог ст.2-1 Господарського
процесуального кодексу України, та
справа передана на розгляд судді
Косенко Т.В.

27.02.2014 позивач звернувся до суду з
заявою № б/н від 27.02.2014, в якій зменшив
період за який виникла заборгованість,
а саме визначив період заборгованості
з березня 2012 року по грудень 2013 року,
при цьому сума заборгованості складає
16913 грн 36 коп., а сума 3% річних складає 398
грн 98 коп.

Дана заява була розглянута в судовому
засіданні та розцінена судом як заява
про зменшення розміру позовних вимог.
Судом встановлено, що вона не
суперечить нормам чинного
законодавства, на підставі чого в
порядку ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
прийнята судом до розгляду, та
подальший розгляд справи здійснювався
з урахуванням вказаної заяви.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 27.02.2014 розгляд
справи відкладено на 12.03.2014.

12.03.2014 позивач подав письмові пояснення
№ б/н від 12.03.2014, в яких просить залучити
до матеріалів справи документи
витребувані ухвалою суду від 27.02.2014.
Надані документи суд долучив до
матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 12.03.2014 розгляд
справи було відкладено на 26.03.2014.

26.03.2014 через канцелярію суду позивач
подав заяву про зменшення позовних
вимог, в якій просить зменшити суму
пені до 71 грн. 64 коп. та суму 3% річних до
394 грн 24 коп.

Ця заява була розглянута в судовому
засіданні, судом встановлено, що вона
не суперечить нормам чинного
законодавства, на підставі чого в
порядку ст.22 Господарського
процесуального кодексу України вона
прийнята судом до розгляду, та
подальший розгляд справи здійснювався
з урахуванням вказаної заяви.

Відповідач не скористався своїм
правом, передбаченим ст.22
Господарського процесуального кодексу
України, не забезпечив участі
повноважного представника у судовому
засіданні, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Згідно до п.п.3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог ч.1 ст.64 та ст.87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 18235847
місцезнаходженням відповідача є:
АДРЕСА_1. На вказану адресу
господарський суд і надсилав поштову
кореспонденцію.

Відповідно до п.3.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи-підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (ст.17 Закону України
„Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно з ст.18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №
755-IV якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Також відповідач не надав суду відзив
на позовну заяву, не забезпечив явку
представника у судове засідання, не
надання відзиву на позовну заяву та не
прибуття у судове засідання не
перешкоджає розгляду спору по суті.

Згідно положень ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 12.03.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.2010 між Луганським міським
комунальним підприємством
"Теплокомуненерго" (позивач,
постачальник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач,
споживач) був укладений договір на
поставку теплової енергії № 976, за яким
постачальник взяв на себе зобов'язання
подавати споживачу теплову енергію
відповідної якості і в необхідних
розрахункових договірних об'ємах до
межі балансової та експлуатаційної
відповідальності між постачальником
та балансоутримувачем, а споживач
зобов'язався оплачувати теплову
енергію в повному обсязі по
затвердженим тарифам в строки та на
умовах, визначених договором.
Максимальне приєднане теплове
навантаження 0,009920 Гкал/год (п.2.1
договору).

Облік теплової енергії здійснюється за
прибором обліку (п.6.1 договору).

Пунктом 7.1 договору сторони встановили,
що розрахунки за спожиту теплову
енергію здійснюються в грошовій формі
відповідно з затвердженими тарифами на
підставі виставлених постачальником
рахунків, які направляються споживачу
поштою або вручаються під підпис.

Згідно п.11.1 договір укладений строком
на три роки та діє з 01.05.2010 до 01.05.2013, а в
частині проведення розрахунків за
теплову енергію - до їх повного
здійснення.

Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
розірвання не буде заявлено письмово
однією із сторін (п.11.3 договору).

Таким чином, договір був продовжений на
наступний період, починаючи з 02.05.2013.

Позивач свої договірні зобов'язання
виконав своєчасно та у повному обсязі,
здійснивши постачання теплової
енергії.

Відповідно до п.4.2.9 та п.7.3 договору
споживач здійснює оплату за надані
послуги з поставки теплової енергії не
пізніше 20-го числа місяця, наступного
за розрахунковим.

Відповідач за період з березня 2012 року
по грудень 2013 року здійснив оплату
нарахованих сум за теплопостачання не
у повному обсязі, чим порушив
зобов'язання за договором. Таким чином,
сума заборгованості відповідача за
зазначений період складає 16913 грн. 36
коп., що і стало підставою для звернення
позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань) є, зокрема,
договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом
(ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1, ч.2 ст.275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі -
енергію) споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Статтями 24, 25 Закону України "Про
теплопостачання" передбачена
обов'язковість укладення договору на
постачання теплової енергії між
енергоспостачальником і споживачем.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України
"Про теплопостачання" передбачено, що
споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу
України, зокрема, встановлено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 7.1 договору сторони встановили,
що розрахунки за спожиту теплову
енергію здійснюються в грошовій формі
на підставі виставлених
постачальником рахунків, які
направляються споживачу поштою або
вручаються під підпис.

В п.7.3 договору сторони передбачили, що
споживач здійснює оплату за надані
послуги з поставки теплової енергії не
пізніше 20-го числа місяця, наступного
за розрахунковим.

Факт поставки теплової енергії
позивачем відповідачу підтверджується
актами включення (відключення)
опалення (а.с.144-148) та відповідачем не
оспорюється.

Відповідачу були направлені поштою
відповідні рахунки (а.с.63-84, 100-127), оплату
яких останній не здійснив.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості за договором від 30.04.2010
№ 976 за відпущену теплову енергію за
період з березня 2012 року по грудень 2013
року в сумі 16913 грн 36 коп.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності до ст.610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання, тобто
- неналежне виконання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

В п.8.2.1 договору зазначено, що споживач
несе відповідальність за прострочку
платежу за спожиту теплову енергію, у
вигляді пені, у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу, за кожен день
прострочки, яка діє в період, за який
сплачується пеня.

Належним, з урахуванням наказу
Міністерства транспорту та зв"язку
України № 1149 від 12.12.2007 "Про
затвердження Нормативів та
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів", є наступний розрахунок
пені:

РахунокСума боргуПеріод
заборгованостіКількість днів
простроченняСума пеніЛипень
2013198,1421.08.2013-03.02.201416711,79Серпень
2013198,1421.09.2013-03.02.20141369,60Вересень
2013198,1421.10.2013-03.02.20141067,48Жовтень
2013833,3021.11.2013-03.02.20147522,26Листопад
20131343,5521.12.2013-03.02.20144521,53Грудень
20131868,6231.01.2014-03.02.201442,66Всього 75,32Позивач
обґрунтовано нарахував відповідачу
пеню за прострочення платежу за
спожиту теплову енергію за період з
21.08.2013 по 03.02.2014, з урахуванням приписів
ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України, яка підлягає до стягнення в
розмірі 71 грн 64 коп., оскільки суд
обмежений заявленими позовними
вимогами.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми.

Судом був здійсненний належний
розрахунок 3% річних, з урахуванням
наказу Міністерства транспорту та
зв"язку України № 1149 від 12.12.2007 "Про
затвердження Нормативів та
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів", відповідно до якого їх сума
складає 396 грн 33 коп.

РахунокСума боргуПеріод
заборгованостіКількість днів
простроченняСума 3%Березень
20121573,3125.04.2012-30.11.201222028,37Квітень
2012635,2329.05.2012-30.11.20121869,68Травень
2012198,1421.06.2012-03.02.20145939,65Червень
2012198,1424.07.2012-03.02.20145609,11Липень
2012198,1429.08.2012-03.02.20145248,53Серпень
2012198,1426.09.2012-03.02.20144968,07Вересень
2012198,1421.10.2012-03.02.20144717,67Жовтень
2012490,0121.11.2012-03.02.201444017,72Листопад
20121272,5322.12.2012-03.02.201440942,78Грудень
20121955,3622.01.2013-03.02.201437860,75Січень
20132311,0722.02.2013-03.02.201434765,91Лютий
20131971,4521.03.2013-03.02.201432051,85Березень
20131623,3027.04.2013-03.02.201428337,76Квітень
2013667,2321.05.2013-03.02.201425914,20Травень
2013198,1423.06.2013-03.02.20142263,68Червень
2013198,1421.07.2013-03.02.20141983,22Липень
2013198,1421.08.2013-03.02.20141672,72Серпень
2013198,1421.09.2013-03.02.20141362,21Вересень
2013198,1421.10.2013-03.02.20141061,73Жовтень
2013833,3021.11.2013-03.02.2014755,14Листопад
20131343,5521.12.2013-03.02.2014454,97Грудень
20131868,6231.01.2014-03.02.201440,61Всього 396,33

Отже позивачем правомірно нараховані
відповідачу 3% річних за період з 26.04.2012
року по 03.02.2014 року, які підлягають до
стягнення в розмірі 394 грн 24 коп.,
оскільки суд обмежений заявленими
позовними вимогами.

За вказаних обставин вимоги позивача
за позовом підтверджені матеріалами
справи, відповідають фактичним
обставинам та підлягають до
задоволення.

Судовий збір покладається на
відповідача, згідно ч.2 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст.49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго», м.Луганськ, до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м.Луганськ, задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго», вул.Куракіна, б.23
«а», м.Луганськ,
заборгованість у сумі 16913 грн 36 коп., 3%
річних у сумі 394 грн 24 коп., пеню у
розмірі 71 грн 64 коп., судовий збір у сумі
1827 грн 00 коп., про що видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.03.2014.

Суддя
Т.В.Косенко