КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. Справа№ 910/23504/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - не з'явились, від
відповідача - Ємець А.М., Перець Б.О.,

розглянувши апеляційну скаргу

філії газопромислове управління
«Полтавагазвидобування»

публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування»

на рішення господарського суду міста
Києва 03.02.2014 року

у справі №910/23504/13 (суддя Балац С.В.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганський завод
трубопровідної арматури «Маршал», м.
Луганськ,

до публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування», м. Київ,

про стягнення 191571,32 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні ТОВ «Луганський завод
трубопровідної арматури «Маршал» (далі
- позивач) подало до господарського
суду міста Києва позов до ПАТ
«Укргазвидобування» (далі - відповідач)
про стягнення 191571,32 грн. боргу. В
обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на наявність у відповідача
189388,80 грн. простроченого боргу згідно
договору №608/13 поставки кранів
кульових в асортименті (закупівля
товару за власні кошти) від 14.06.2013 року.
Також, позивач просив суд стягнути з
відповідача 236,74 грн. пені та 1945,78 грн. 3%
річних.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 року у справі №910/23504/13
позов задоволено повністю. Присуджено
до стягнення з ПАТ «Укргазвидобування»
на користь ТОВ «Луганський завод
трубопровідної арматури «Маршал» 189388,80
грн. основної заборгованості, 236,74 грн.
пені, 1945,78 грн. 3% річних, 3831,43 грн. витрат
по сплаті судового збору. Присуджено до
стягнення з ТОВ «Луганський завод
трубопровідної арматури «Маршал» в
дохід Державного бюджету України 1720,50
грн. судового збору за подання до
господарського суду заяви про
забезпечення позову. При прийнятті
оскаржуваного рішення місцевий
господарський суд дійшов до висновку
про наявність у відповідача
простроченої заборгованості перед
позивачем за поставлений останнім
товар згідно укладеного між сторонами
спору договору у вказаній позивачем
сумі, а також про правомірність
нарахування позивачем на суму боргу
відповідача пені та 3% річних.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
філія газопромислове управління
«Полтавагазвидобування» ПАТ
«Укргазвидобування» подало до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
03.02.2014 року у справі №910/23504/13 повністю і
винести нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на те, що
між сторонами договору не підписано
акта приймання-передачі товару, а також
позивач не надав відповідачеві рахунку
на оплату, як то передбачено п. 4.1.
договору. Також, на думку відповідача, в
його діях щодо несплати вартості
отриманого товару відсутня вина, а тому
нарахування пені та 3% є неправомірним.

У своєму відзиві, поданому суду 31.03.2014
року та долученому до матеріалів
справи, позивач заперечує проти
задоволення вимог апеляційної скарги,
вважає спірне судове рішення законним
та обґрунтованим, просить суд залишити
його без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 року у
справі №910/23504/13 Апеляційну скаргу
філії газопромислове управління
«Полтавагазвидобування» ПАТ
«Укргазвидобування» на рішення
господарського суду міста Києва від
03.02.2014 року у справі №910/23504/13 прийнято
до провадження та призначений розгляд
справи на 02.04.2014 року.

В судовому засіданні 02.04.2014 року
представники відповідача підтримали
вимоги апеляційної скарги та просили
їх задовольнити. В судове засідання
02.04.2014 року представники позивача не
з'явились, позивач про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

31.03.2014 року від позивача надійшло
клопотання про розгляд справи у
відсутності його представників.
Приймаючи до уваги обізнаність
позивача про дату, час та місце
розгляду справи, колегія суддів,
враховуючи положення ст. 102 ГПК України
та клопотання позивача, дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представників
позивача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивачем (постачальник) та
відповідачем (покупець) було укладено
договір №608/13 поставки кранів кульових
в асортименті (закупівля товару за
власні кошти) від 14.06.2013 року (далі -
договір, а.с. 12-17), згідно п.п. 1.1., 1.2. якого
позивач зобов'язується поставити
відповідачеві товар, зазначений у
специфікації, що додається до договору
і є його невід'ємною частиною, а
відповідач - прийняти і оплатити товар.
Найменування / асортимент товару,
одиниця виміру, кількість, ціна за
одиницю товару та загальна вартість
договору вказується у специфікації.

Згідно п. 3.1 договору його ціна
вказується у специфікації в гривнях та
включаючи ПДВ (для резидента) або в
іноземній валюті (для нерезидента).
Загальна вартість договору
визначається загальною вартістю
товару, вказаної у специфікації (п. 3.2
договору).

В специфікації від 14.06.2013 року до
договору (далі - специфікація, а.с. 18-19)
вказано, що загальна вартість товару
складає 189388,80 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач
згідно видаткової накладної №1451 від
21.06.2013 року поставив відповідачеві
товар на суму 189388,80 грн. (а.с. 21). Вказана
накладна підписана представником
відповідача, який уповноважений
останнім на отримання від позивача
товарно-матеріальних цінностей на
підставі довіреності від 21.06.2013 року
№557.

При цьому, у вказаній накладній є
посилання на рахунок-фактуру №ЛСП00002067
від 21.06.2013 року на суму 189388,80 грн. (а.с. 20).
Відтак, колегія суддів дійшла до
висновку про отримання рахунку на
оплату товару разом з видатковою
накладною на такий товар.

В п.п. 4.1., 4.2. договору сторони визначили,
що розрахунки проводяться таким
шляхом: оплати відповідачем після
пред'явлення позивачем рахунка на
оплату товару та підписаного сторонами
акту приймання-передачі товару або
видаткової накладної, шляхом
перерахування коштів на рахунок
позивача, з урахуванням ПДВ, на умовах,
зазначених у специфікації. До рахунка
додаються: підписаний уповноваженими
представниками сторін акт
приймання-передачі товару або
видаткова накладна.

Зі змісту наведених пунктів договору
вбачається, що сторони передбачили
підставами для оплати отриманого
товару факт підписання акту
приймання-передачі товару або
видаткової накладної. Отже, доводи
відповідача про відсутність підстав
для оплати товару у зв'язку з не
підписанням акту приймання-передачі
товару є необґрунтованими, оскільки
сторонами складено та підписано
видаткову накладну №1451 від 21.06.2013 року.

Оплата по факту поставки протягом 30
(тридцяти) календарних днів з дати
поставки товару (п. 5 специфікації).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Також, позивач звертався до
відповідача з листом №519 від 05.11.2013 року
про погашення наявної заборгованості в
сумі 189388,80 грн. (а.с. 22), яку останній
отримав 08.11.2013 року (поштове
повідомлення про вручення поштового
відправлення відповідачеві, а.с. 24).

Відповідачем не надано суду доказів в
порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України на
підтвердження здійснення розрахунку з
позивачем за отриманий від нього товар
в повному обсязі, а тому висновок суду
першої інстанції щодо задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача 189388,80
грн. боргу колегія суддів вважає
законним та обґрунтованим.

Також, позивач просив суд стягнути з
відповідача 236,74 грн. пені та 1945,78 грн. 3%
річних.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно ст.
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За порушення строків оплати відповідач
сплачує на користь позивача пеню у
розмірі 0,001% від суми простроченого
платежу, за кожний день прострочення
платежу, але не більше подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період, за який
сплачується пеня (п. 7.11 договору).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання перед позивачем, а також
положення наведених норм
законодавства України та умови
укладеного між сторонами спору
договору, колегія суддів дійшла до
висновку про правомірність стягнення
судом першої інстанції з відповідача
на користь позивача 236,74 грн. пені та
1945,78 грн. 3% річних. При цьому, судом
апеляційної інстанції перевірено
розрахунки пені та 3% річних, здійснені
позивачем та прийняті місцевим
господарським судом, та встановлено їх
арифметичну правильність.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду міста Києва від
03.02.2014 року у справі №910/23504/13.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу філії
газопромислове управління
«Полтавагазвидобування» публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на рішення
господарського суду міста Києва від
03.02.2014 року у справі №910/23504/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 03.02.2014 року у справі
№910/23504/13 залишити без змін.

3. Справу №910/23504/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз