ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 р.
Справа № 914/514/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз», м. Львів

про визнання недійсним
одностороннього правочину публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» - заяви №6 (вих. №06-8292 від
30.12.2013р.) про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог.

Суддя Н. Мороз

При секретарі Н.Кривці

Представники:

Від позивача: Старчик А. А.

Від відповідача: Станько М. М.

Суть спору:

Позовну заяву подано публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», м. Київ до відповідача
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз», м. Львів про визнання
недійсним одностороннього правочину
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» - заяви №6 (вих. №06-8292 від
30.12.2013р.) про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог.

Ухвалою суду від 14.02.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 25.02.2014р.

25.02.2014р., розгляд справи відкладався з
підстав, викладених у відповідній
ухвалі суду.

13.03.2014р. в судовому засіданні
оголошувалась перерва, про що
представники сторін ознайомлені під
розписку.

В судове засідання 25.03.2014р. представник
позивача з'явився, позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві, позов просить
задоволити.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти позову
заперечив з підстав, викладених у
відзиві на позов.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, створивши
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" (відповідач по справі) заявою
№6 (вих.№06-8292 від 30.12.2013р.) повідомило
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз Україна" (позивач по справі)
про припинення зобов'язання щодо
сплати заборгованості на суму 439409,35
грн. згідно наказу господарського суду
Львівської області №914/2608/13 від
03.09.2013р.на користь позивача
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, шляхом зменшення дебіторської
заборгованості останнього зі сплати 0,1%
пені за прострочення виконання
негрошового зобов'язання, що виникла на
підставі договору №13-260-Н від 04.01.2013р.

Вважаючи зазначений правочин
необґрунтованим, ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз Україна"
звернулось до суду із позовом про
визнання його недійсним з підстав
суперечності чинному законодавству.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Зокрема, відповідно ч.1 ст.203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ст.203 ГК України та ст.601
ЦК України, одним зі способів
припинення зобов'язання, в тому числі й
господарського, є зарахування
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав, а також вимог,
строк виконання яких не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги. Для зарахування зустрічних
вимог достатньо заяви однієї із сторін.
Припинення зобов'язання зарахуванням є
одностороннім правочином в розумінні
ч.3 ст.202 ЦК України.

Для того, щоб встановити відповідність
оспорюваного правочину вимогам закону,
необхідно з'ясувати наявність
зустрічних зобов'язань, тобто таких, за
якими сторони беруть участь у двох
зобов'язаннях, і при цьому кредитор в
одному зобов'язанні є боржником в
іншому зобов'язанні, встановити
однорідність вимог за такими
зобов'язаннями та визначити строк
пред'явлення таких вимог до виконання.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов"язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
зобов"язання вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов"язку.

Однією з підстав виникнення
зобов"язань, згідно ст.11 ЦК України,
зокрема є договори та інші правочини.

Згідно рішення господарського суду
Львівської області, залишеним в силі
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 27.08.2013р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 12.11.2013р., а також наказу
господарського суду Львівської
області №914/2608/13 від 03.09.2013р. ПАТ по
газапостачанню та газифікації
«Львівгаз» має заборгованість перед
ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у розмірі
439 409, 35 грн.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні спорів,
в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст.174 ГК України, однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

04.01.2013 року між публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (позивач,
за договором - продавець) та публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» (відповідач, за договором -
покупець) укладено договір №13-260 - Н на
купівлю - продаж природного газу.

Відповідно до умов зазначеного
договору, продавець зобов'язувався
передати у власність покупця природний
газ, а покупець зобов'язується прийняти
та оплатити газ на умовах договору (п.
1.1). Приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу (п. 3.3). Не
пізніше 5-го числа, місяця наступного за
місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печаткою
покупця два примірники акта приймання -
передачі газу, в якому зазначаються
фактичні обсяги використаного газу,
його фактична ціна та вартість.
Продавець, не пізніше 8-го числа місяця
наступного за місяцем продажу газу,
зобов'язується повернути покупцеві
один примірник, підписаного
уповноваженим представником та
скріпленого печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акту (п. 3.4).

Як зазначено у позовній заяві, на
виконання умов договору позивачем
фактично надано відповідачу природний
газ, що підтверджується актами
приймання - передачі природного газу
ПАТ "Львівгаз".

На адресу ПАТ «НАК «Нафтогаз України»
надіслано претензію ПАТ «Львівгаз»
№06-7775 від 02.12.2013р., в якій зазначено що в
січні-березні 2013 року недопоставлено
природній газ, що свідчить про
неналежне виконання контрагентом
зобов»язання за вищевказаним
договором, а відтак відповідачем
проведено нарахування штрафних
санкцій у відповідності до ст.231 ГК
України.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору відповідачем
08.02.2013 року надіслано на адресу
позивача підписані та скріплені
печатками «ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» акти
приймання-передачі природного газу до
договору на купівлю - продаж природного
газу №13-260 - Н від 04.01.2013 року за січень
2013 року, 07.03.2013р.- акти
приймання-передачі природного газу за
лютий 2013 року, 09.04.2013р.- за березень 2013
року для бюджетних установ, для
релігійних організацій та для
населення. З відміток на повідомленнях
про вручення поштових відправлень
вбачається, що зазначена
кореспонденція адресатом отримана.
Однак, позивачем - ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» - зазначені акти не підписано.

Не подано також доказів підписання
позивачем повторно надісланих
відповідачем актів приймання-передачі
природного газу до договору
купівлі-продажу природного газу №13-260-Н
від 04.01.2013р. за січень-березень 2013 року,
датованих 29.11.2013р., підписаних ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» та скріплених печаткою
товариства.

Крім того суд зазначає, що внесені
10.07.2013р. зміни згідно додаткової угоди
№1 до договору купівлі-продажу
природного газу №13-260-Н від 04.01.2013р.,
зокрема п.2.1 ст.2 «Кількість та якість
газу» викладено в редакції з
урахуванням обсягів газу, фактично
отриманого відповідачем в
січні-березні 2013 року у відповідності
до актів приймання-передачі природного
газу, що свідчить про прийняття
позивачем цих актів до уваги. Проте
такі акти залишились непідписаними та
неповернуті контрагенту, відповідно до
умов договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п.8.3 Постанови НКРЄ «Про
затвердження порядку доступу та
приєднання до єдиної газотранспортної
системи України» №420 від 19.04.2012 року,
приймання-передача газу від
газотранспортного підприємства (ГТП)
або газодобувного підприємства (ГДП) до
газопостачального підприємства (ГП)
відбувається в точках комерційного
обліку газу на газорозподільній
станції (ГРС) і оформлюється актами
приймання-передачі, що підписуються
представниками цих підприємств не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
звітним.

Відповідно до п.8.5 зазначеної
Постанови, до 5-го числа місяця,
наступного за звітним, ГП, ГТП та ГДП
разом з постачальниками газу та
споживачами оформляють, підписують та
скріплюють печатками акти
приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 8.7 Постанови №420, акти
приймання-передачі газу є підставою
для розрахунків.

Однак, станом на день розгляду справи,
позивачем (продавцем) не повернуто
відповідачу (покупцю) та не надано суду
належним чином підписаних та
скріплених печаткою актів приймання -
передачі природного газу до договору
№13-260 - Н від 04.01.2013 року, а також не
надано вмотивованої відмови від
підписання таких актів.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи, позивач - ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
не виконало взяті на себе зобов'язання
згідно договору №13-260 - Н від 04.01.2013 року
щодо підписання актів приймання -
передачі природного газу, та
відповідно не виконало зобов'язання
щодо передачі відповідачу природного
газу за цим договором.

Згідно ст.627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору. За умовами ст.629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Зважаючи на те, що ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» не мало змоги оплатити газ
на умовах договору та провести
остаточний розрахунок за поставлений
газ, відсутність підписаних актів, суд
дійшов висновку про прострочення та
неналежне виконання ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» зобов»язання за договором від
04.01.2013р. Враховуючи наведені обставини
суд вважає правомірним нарахування
позивачу штрафних санкцій згідно ст.231
ГК України та процентів.

10.01.2014р. на адресу НАК «Нафтогаз
України» надійшла заява №6 від ПАТ
«Львівгаз» (вих. №06-8292 від 30.12.2013р.) про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічним позовних вимог.

У своїй позовній заяві ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» вважає вимоги
відповідача безпідставними, такими, що
об'єктивно не існують, а також
неоднорідними з вимогами позивача, а
тому на думку останнього вони не можуть
бути зарахованими.

Однак, cуд зазначає, що правильність
розрахунку вищезазначених штрафних
санкцій позивачем не заперечувалась,
контррозрахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» не подавався. Доказів
невідповідності нарахованих штрафних
санкцій та процентів нормам
матеріального права суду не подано.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно заяви №6 вих. №06-8292 від 30.12.2013
року про припинення зобов'язання
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, відповідач зменшив дебіторську
заборгованість перед позивачем в
розмірі 0,1% пені за прострочення
виконання позивачем негрошового
зобов'язання, що виникла на підставі
договору №13-260 - Н від 04.01.2013 року на суму
439 409, 35 грн. та, відповідно, зменшив
кредиторську заборгованість перед
позивачем згідно наказу
Господарського суду Львівської
області від 03.09.2013р. № 914/2608/13 на суму 439
409, 35 грн.

Відтак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач має заборгованість
перед позивачем у розмірі 439 409, 35 грн.
відповідно до наказу господарського
суду Львівської області від 03.09.2013р. №
914/2608/13, в свою чергу позивач має
заборгованість перед відповідачем по
договору №13-260 - Н від 04.01.2013р. у розмірі
32 998 615,11 грн. Окрім цього, відповідно до
умов договору №13-260 - Н від 04.01.2013 року
термін виконання зобов'язання по
сплаті штрафних санкцій не вказаний, що
свідчить про зрілість таких вимог.

Статтею 601 ЦК України встановлено
такий спосіб припинення зобов'язання
як зарахування зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. При цьому,
зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Згідно ст. 602 ЦК України не
допускається зарахування зустрічних
вимог:

1) про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

5) в інших випадках, встановлених
договором або законом.

З огляду на викладене, судом
встановлено, що оскільки випадки
недопустимості зарахування зустрічних
вимог, передбачені ст. 602 ЦК України, за
даних обставин відсутні, зарахування
зустрічних вимог є можливим.

Згідно ст.601 ЦК України, зарахування
можливе при наявності таких умов:
зустрічність вимог - сторони беруть
участь у двох зобов'язаннях, і при цьому
кредитор в одному зобов'язанні є
боржником в іншому зобов'язанні;
однорідність вимог (гроші, однорідні
речі); зрілість вимог - необхідно щоб
термін виконання зобов'язань вже
настав, або був визначений моментом
запитання, чи що б термін не був
указаний взагалі, тобто виконання
можна вимагати в будь-якій момент;
ясність (зрозумілість) вимог.

Наявність на момент вчинення
правочину передбачених ст..602 ЦК
України умов, за яких зарахування
зустрічних вимог не допускається,
судом не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що заява ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» про
зарахування зустрічних однорідних
вимог від 30.12.2013 року №6 відповідає
вимогам законодавства, відтак позовні
вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого права, але
лише у випадку його невизнання,
порушення або оспорювання.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статті 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Сторона або прокурор
у разі неможливості самостійно надати
докази вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Судові витрати, згідно ст.49 ГПК України,
залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 31.03.2014 року

Суддя
Мороз Н.В.