ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Справа №
5011-4/17431-2012(5004/1412/12) Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого Грейц К.В.,суддів
:Бакуліної С.В. (доповідач), Глос
О.І.розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали касаційної
скаргиФізичної особи - підприємця
ОСОБА_4на постановувід 15.01.2014 року
Київського апеляційного
господарського судуу справі№
5011-4/17431-2012господарського суду міста
Києваза позовомФізичної особи -
підприємця ОСОБА_4доПублічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Правекс-Банк"простягнення 72 544,88
грн.за зустрічним позовомПублічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Правекс-Банк"доФізичної особи -
підприємця ОСОБА_4пророзірвання
договору та вчинення певних дійв
судовому засіданні взяли участь
представники :від позивача: не
з'явилисьвід відповідача:Лук’янова
О.М. (довіреність № 1 від 02.01.2014р.); Хмель
О.М. (довіреність № 1741 від 31.12.2013р.)В С Т А
Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста
Києва (суддя Борисенко І.І.) від 17.10.2013
року у справі № 5011-4/17431-2012 первісний
позов задоволено повністю; стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Правекс-Банк" на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 201 983,11 грн. орендної плати, 8 760,74
грн. пені та 4 214,86грн. судового збору;
зустрічний позов задоволено частково;
зобов'язано Фізичну особу - підприємця
ОСОБА_4 прийняти приміщення загальною
площею 38 кв.м, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 та підписати Акт
прийому-передачі приміщення до
Договору оренди нежилого приміщення
від 31.10.2006 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 8577; в іншій частині
зустрічного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду (головуючий суддя
Коротун О.М., судді - Гаврилюк О.М.,
Іоннікова І.А.) від 15.01.2014 року рішення
Господарського суду міста Києва від
17.10.2013 року у справі № 5011-4/17431-2012
скасовано в частині задоволення
позовних вимог Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 (пункт 1 резолютивної
частини рішення), з прийняттям нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог за первісним позовом
повністю; в іншій частині рішення
Господарського суду міста Києва від
17.10.2013 року у справі № 5011-4/17431-2012 (пункт 2
резолютивної частини рішення) залишено
без змін; стягнуто з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 в доход Державного
бюджету України 1 147,00 грн. судових
витрат за розгляд справи в суді першої
інстанції; стягнуто з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Правекс-Банк" 2 107,44
грн. 44 коп. судових витрат за розгляд
справи в суді апеляційної інстанції.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від
15.01.2014 року, а рішення Господарського
суду міста Києва від 17.10.2013 року у
справі № 5011-4/17431-2012 залишити в силі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст.ст.526, 651, 675 ЦК України, ст.188 ГК
України, ст.34 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач повністю заперечує
викладені в ній доводи.

В судовому засіданні 18.03.2014 року
розгляд касаційної скарги було
відкладено на 25.03.2014 року у зв'язку із
заявою позивача, вмотивованою бажанням
особисто взяти участь у судовому
засіданні і надати нові докази.

В судовому засіданні 25.03.2014 року
позивач також не скористався наданим
процесуальним правом на участь у
засіданні суду касаційної інстанції.
Представник позивача ОСОБА_7 звернувся
із заявою від 25.03.2014 року про
відкладення розгляду справи,
вмотивовану посиланням на
необхідність подати додаткове
обґрунтування по справі, а також
неможливість прибути у судове
засідання через участь у судовому
процесі по справі №357/17378/14-у. Колегія
суддів залишила заяву без задоволення
через недоведеність викладених у ньому
обставин зайнятості представника
ОСОБА_7, можливість представництва
позивача у справі іншим представником,
а також враховуючи наявність
достатнього часу для надання
додаткових обґрунтувань до касаційної
скарги, поданої 04.02.2014 року, та
відсутність у суду касаційної
інстанції права збирати нові та
додатково перевіряти докази.

Заслухавши заперечення на касаційну
скаргу представників відповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в постанові
апеляційного господарського суду,
колегія суддів Вищого господарського
суду України приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
звернулася з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Правекс-Банк" про стягнення (з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 17.10.2013 року) 201 983,11
грн. орендної плати, 8 760,74 грн. пені., а
всього 210 743,85 грн. заборгованості за
договором №8577 від 31.10.2006 року за період
з березня 2012 року по 02.10.2013 року.

ПАТ "КБ "Правекс-Банк" подало зустрічний
позов, в якому (з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог від 18.06.2013
року) просить вважати розірваним
договір оренди нежилого приміщення від
31.10.2006 року, укладений між ПАТ "КБ
"Правекс-Банк" та ФОП ОСОБА_4, з 17.02.2012
року та зобов'язати ФОП ОСОБА_4 прийняти
приміщення загальною площею 38 кв.м,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та
підписати акт прийому-передачі
приміщення до договору оренди
нежитлового приміщення від 31.10.2006 року,
зареєстрованого в реєстрі № 8577.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову, після скасування в цій частині
рішення місцевого господарського суду,
та залишаючи без змін рішення суду
першої інстанції щодо часткового
задоволення зустрічних позовних вимог,
апеляційний господарський суд
правомірно виходив із такого.

31.10.2006 року між ФОП ОСОБА_4 (орендодавець
за умовами договору) та ПАТ "КБ
"Правекс-Банк" (орендар за умовами
договору) було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, посвідчений
нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за № 8577
(договір).

Відповідно до п.1.1. договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в тимчасове користування на
умовах оренди нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 38 кв.м (орендоване
приміщення, об'єкт оренди). Приміщення
передається орендареві для розміщення
банківської установи.

Відповідно до п.2.1. договору розмір
щомісячної орендної плати за 1 кв.м
приміщення встановлюється в розмірі
еквівалента 35 дол. США у гривні по курсу
НБУ на день оплати.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що
загальний місячний розмір орендної
плати за даним договором становить 1330
дол. США у гривні по курсу НБУ на день
оплати.

Нарахована орендна плата вноситься
щомісяця, не пізніше 5 числа поточного
місяця на рахунок орендодавця, згідно
п.2.5. договору.

Відповідно до п.2.4. договору в орендну
плату не включається вартість спожитих
орендарем комунальних послуг, зокрема
по електроенергії, воді, опаленню. Дані
комунальні послуги сплачуються
орендарем щомісяця на підставі
рахунків у терміни, вказані
орендодавцем (з урахуванням термінів
оплати передбачених договорами
орендодавця та відповідних
комунальних підприємств), пропорційно
займаній площі.

Згідно п.3.2.2. договору орендар
зобов'язується вчасно, відповідно до
умов даного договору, вносити орендну
плату.

Відповідно до п.4.2. договору у за
несвоєчасне внесення орендної плати
орендар сплачує орендодавцеві пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від простроченої суми до оплати за
кожний день прострочення.

Актом приймання-передачі приміщення
від 01.11.2006 року підтверджено передачу
орендарю нежитлового приміщення по
АДРЕСА_1 загальною площею 38 кв.м для
розміщення відділення ПАТ "КБ "Правекс
Банк" за договором оренди від 31.10.2006р.

Сторони узгодили, що договір набирає
сили від дня укладання його сторонами і
діє протягом 5 років (п.7.1.).

Згідно з п.7.2. договору даний договір
вважається продовженим у своїй дії на
такий же строк і на тих же умовах при
відсутності випадків виявлення фактів
несвоєчасного внесення орендної плати.
Дана умова поширюється як на спочатку
встановлений термін дії договору, так і
на кожний з наступних строків його дії.

Сторонами не заперечується факт
пролонгації договору за згодою сторін,
згідно з п.7.2. договору, яка відбулася
після закінчення 5 років після його
укладання.

Відповідно до п.3.2.3. договору при
припиненні дії даного договору орендар
зобов'язався повернути приміщення
орендодавцеві за актом
прийому-передачі в стані, у якому він
його одержав, з урахуванням
нормального зносу.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що на час розгляду справи
відповідачем не дотримано вимог
договору та чинного законодавства щодо
повернення орендованого майна та
припинення договору оренди, договір
слід вважати діючим, а тому відсутні
жодні підстави для визнання договору
розірваним з 17.02.2012 року, оскільки саме
підписання акту прийому-передачі
приміщення сторонами є підставою для
його розірвання, а не надсилання
повідомлення про намір розірвати
договір.

Суд апеляційної інстанції правомірно
не погодився з висновками місцевого
суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Статтею 759 ЦК України визначено, що
відповідно до договору найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст.188 Господарського кодексу
України передбачено, що зміна та
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Судами встановлено, що 20.12.2011 року
Спостережною Радою ПАТ "КБ "Правекс
Банк" було прийняте рішення про
закриття Варшавського відділення ПАТ
"КБ "Правекс Банк" і саме на цій підставі
у орендаря відпала потреба
продовжувати дію договору оренди
нежитлового приміщення, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 38
кв.м, в якому саме розташовувалося
Варшавське відділення ПАТ "КБ "Правекс
Банк". Крім того, графіком закриття
деяких відділень ПАТ "КБ "Правекс Банк",
затвердженого рішенням голови
правління (т.1, а/с 63) визначено точну
дату закриття Варшавського відділення
ПАТ "КБ "Правекс Банк", а саме 08.02.2012 року,
з розірванням договору оренди з 17.02.2012
року.

Пунктом 7.4. договору його сторони
узгодили, що орендодавець виражає свою
згоду з тим, що у випадку відсутності в
орендаря необхідності в користуванні
приміщенням даний договір достроково
розривається через 15 календарних днів
від дня відправлення орендарем на
адресу орендодавця письмового
повідомлення про дострокове
розірвання договору. Повторна згода
орендодавця для розірвання договору в
такому випадку не вимагається.

На виконання зазначеного пункту
договору, 19.01.2012 року орендар направив
на адресу орендодавця лист №2173/30-01н
(далі - лист про розірвання договору), в
якому зазначив про дострокове
розірвання договору в порядку п.7.4.
договору з 17.02.2012 року. Направлення
листа про розірвання договору за
оцінкою апеляційного господарського
суду підтверджується списком
рекомендованих листів, зданих через 21
поштове відділення ПАТ "КБ "Правекс
Банк" 19.01.2012 року, завіреного печаткою
поштового відділення (т.2, а.с.102, далі -
список), а також фіскальним чеком №7509
(оригінали яких залучено судом
апеляційної інстанції до матеріалів
справи в судовому засіданні 15.01.2014
року).

Апеляційним судом вірно відзначено, що
пункт 7.4. договору встановлює строк
дострокового розірвання договору у 15
календарних днів саме від дня
відправлення орендарем листа про
розірвання договору, а не від дня
отримання даного листа орендодавцем; в
цій частині є невірними висновки
місцевого суду про те, що відсутність в
матеріалах справи поштового
повідомлення про вручення
рекомендованого листа позивачу за
первісним позовом, свідчить про
неналежне повідомлення останнього про
намір орендаря розірвати договір.

За оцінкою суду апеляційної інстанції
докази направлення листа про
розірвання договору позивачу за
первісним позовом є належними в
розумінні ст.ст.33, 34 ГПК України,
оскільки складання списку
(засвідченого уповноваженою особою
відправника, а також печаткою
поштового відділення) передбачено
п.п.66-68 Постанови Кабінету Міністрів
України від 05.03.2009 року №270 "Про
затвердження Правил надання послуг
поштового зв'язку" (далі - Правила) та
застосовується у разі відправляння
згрупованих поштових відправлень. За
оцінкою апеляційного господарського
суду оригінал списку рекомендованих
листів, який наявний в матеріалах
справи, містить усі необхідні
реквізити, визначені законодавством (в
тому числі і дату надсилання
відправлень, яка міститься на штемпелі
поштового відділення), тому висновок
суду першої інстанції про відсутність
дати складання документу - є
передчасним.

Суд апеляційної інстанції погодився з
зазначенням місцевим судом про те, що у
графі № 6 списку вказано номер, який
відмінний від номеру квитанції
(фіскального чеку), який був доданий до
матеріалів справи в якості доказу
направлення поштового відправлення.
Проте за оцінкою апеляційного суду
даний факт не може спростувати
належність відправлення листа на
адресу позивача за первісним позовом,
оскільки п.п.66-68 Правил передбачено, що
список складається відправником і
подається поштовому відділенню при
прийнятті поштових відправлень для їх
пересилання, а не після їх
відправлення. Тому, номер поштової
квитанції (фіскального чеку), який
видається відправнику вже після
фактичного відправлення поштової
кореспонденції, не повинен вноситися
до списку, не є обов'язковим реквізитом
списку і його відсутність у списку не
може вважатися підставою недійсності
даного доказу.

Згідно зі ст.101 ГПК України, апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

В цій частині апеляційним судом були
прийняті доводи відповідача за
первісним позовом про те, що у
зазначеній графі №6 списку вносилися
номери рекомендованих відправлень з
повідомленням, які використовувались в
майбутньому для пошуку в інформаційній
базі УДП поштового зв'язку "Укрпошта"
інформації щодо отримання адресатом
направленого рекомендованого листа.

Згідно відповіді УДП поштового зв'язку
"Укрпошта" №43-Л-21851 від 24.10.2013 року, яка
залучена судом апеляційної інстанції в
порядку ст.101 ГПК України, оскільки була
отримана стороною після розгляду
справи в суді першої інстанції та не
була подана до місцевого суду з
поважних причин, на звернення
відповідача за первісним позовом щодо
місцезнаходження поштового
відправлення на адресу позивача за
первісним позовом, не має можливості
надати витребувану інформацію,
оскільки така інформація, згідно з
положеннями Правил, зберігається лише
шість місяців.

Встановивши вищенаведені обставини,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про те, що
орендар належним чином реалізував своє
право на одностороннє розірвання
договору, надане йому положеннями ч.1
ст.188 ГК України, ч.2 ст.651 ЦК України, п.7.4.
договору, направивши 19.01.2012 року
відповідне повідомлення орендодавцю
(на адресу, яка вбачається зі свідоцтва
про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_4 та
правильність якої не заперечується
позивачем за первісним позовом); даний
факт підтверджується належними та
допустимими доказами в розумінні
ст.ст.33, 34, 36, 43 ГПК України.

Враховуючи той факт, що для розірвання
договору в односторонньому порядку
відповідно до п.7.4. орендарю достатньо
було направити на адресу орендодавця
відповідне повідомлення (що було
виконано відповідачем за первісним
позовом належним чином, в узгодженому
сторонами порядку), суд апеляційної
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що договір було
розірвано в односторонньому порядку, з
дотримання вимог чинного
законодавства та умов вказаного пункту
договору, з 17.02.2012 року.

Проте, рішення місцевого суду в частині
відмови у задоволенні зустрічних
позовних вимог, відповідно до яких,
позивач просить суд вважати договір
розірваним, судом апеляційної
інстанції правомірно залишено без
змін, оскільки звернення з такою
вимогою не передбачено ч.2 ст.20 ГК
України, ст. 16 ЦК України, які
встановлюють способи захисту прав та
інтересів суб'єктів господарювання.

Крім того, судом першої інстанції була
прийнята заява ПАТ "КБ "Правекс Банк"
від 14.06.2013 року про уточнення позовних
вимог, відповідно до якої, однією з
остаточних зустрічних позовних вимог є
прохання вважати розірваним договір
оренди нежилого приміщення від 31.10.2006
року, укладений між ПАТ "КБ
"Правекс-Банк" та ФОП ОСОБА_4, з 17.02.2012
року, тоді як в апеляційній скарзі ПАТ
"КБ "Правекс-Банк" просить задовольнити
позовні вимоги про розірвання
вказаного договору, що не узгоджується
з приписами ч.3 ст.101 ГК України, а тому
не розглядається Київським
апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст.785 ЦК України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Частина 2 статті 795 ЦК України
встановлює, що повернення наймачем
предмета договору найму оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ФОП ОСОБА_4 ніяким чином
не відреагувала на повідомлення ПАТ "КБ
"Правекс Банк" щодо дострокового
розірвання договору в односторонньому
порядку, не зверталася до орендаря для
належного оформлення акту
приймання-передачі відповідно до вимог
законодавства.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 17.02.2012 року приміщення
було вивільнено та готове для передачі
ФОП ОСОБА_4, було складено акт
прийому-передачі приміщення, але ФОП
ОСОБА_4 не з'явилася ні на підписання
акту, ні на прийняття приміщення, про що
також було складено відповідний акт
(копія якого наявна в матеріалах
справи).

Крім того, 17.05.2012 року (згідно до
штемпеля поштового відділення,
проставленого на списку
рекомендованих листів (т.2, а.с.105) ПАТ "КБ
"Правекс Банк" вдруге звернулося до ФОП
ОСОБА_4 з вимогою підписати акт
прийому-передачі об'єкту оренди за
договором.

Листом від 21.06.2012 року ФОП ОСОБА_4
повернула акт прийому-передачі об'єкту
оренди без підпису, пославшись на те, що
вважає дану вимогу безпідставною,
оскільки договір не є розірваним.

Згідно з ч.1 ст.175 ГК України
майново-господарськими, визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Крім
того, згідно цієї статті ГК України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Стосовно положень п.7.5. договору щодо
дострокового розірвання договору лише
за письмової згоди орендаря, то
касаційна інстанція вважає, що факт
звернення ПАТ "КБ "Правекс Банк", статус
якого в договорі визначено саме як
орендаря, з заявою, оформленою листом
від 19.01.2012 року, про розірвання договору
в порядку п.7.4. договору підтверджує
таку письмову згоду.

Відповідно до ст.32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Так, на підставі оцінки наявних в
матеріалах справах доказів, враховуючи
доводи та пояснення учасників
апеляційного провадження, суд
апеляційної інстанції дійшов
законного та обґрунтованого висновку
про безпідставне ухилення ФОП ОСОБА_4
від складання та підписання акта
прийому-передачі орендованого майна, а
відтак про обґрунтованість та
законність зустрічних позовних вимог в
частині зобов'язання відповідача за
зустрічним позовом прийняти нежиле
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, та підписати акт
прийому-передачі приміщення до
договору оренди нежилого приміщення
від 31.10.2006 року, зареєстрованого в
реєстрі за №8577.

Стосовно позовних вимог ФОП ОСОБА_4
щодо стягнення заборгованості за
договором та пені за період з березня
2012 року по 02.10.2012 року, суд апеляційної
інстанції правомірно виходив із того,
що відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України, у
разі розірвання договору зобов'язання
сторін припиняється.

Враховуючи встановлений судом
апеляційної інстанції факт
дострокового розірвання договору з
17.02.2012 року, вимоги про стягнення
орендної плати за заявлений ФОП ОСОБА_4
період (з урахуванням підстав позову,
наведених у даній постанові) та пені, є
безпідставними та цілком правомірно
залишені без задоволення.

Беручи до уваги все наведене та вимоги
чинного законодавства в їх сукупності,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування постанови Київського
апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.11111 ГПК України, Вищий господарський
суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 15.01.2014 року у
справі № 5011-4/17431-2012 залишити без змін.

Головуючий-суддя К.Грейц

Судді
С.Бакуліна

О.Глос