РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р.
Справа № 906/1640/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Мельник О.В.

суддя
Олексюк Г.Є. ,

суддя
Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Яремі
Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Житомирської
області від 16.01.2014 року у справі №
906/1640/13

за позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Геозвягель", ОСОБА_2

про визнання недійсним договору від
01.03.2013 року та застосування реституції

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача 1- Філімончука Г.М., ОСОБА_4;

відповідача 2 - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про
визнання недійсним укладеного між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Геозвягель" та
ОСОБА_2 договору позики від 01.03.2013 року
та застосування реституції.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 16.01.2014 року
(суддя Вельмакіна Т.М.) у задоволенні
позовних вимог відмовлено повністю.

Обґрунтовуючи рішення, суд, прийняв до
уваги положення підпункту 6 п. 15.10.
статуту ТОВ "Геозвягель", за яким до
виключної компетенції загальних
зборів належить прийняття рішення про
укладення правочинів на суму, що
перевищує 50 відсотків балансової
вартості активів товариства за даними
останньої фінансової звітності. При
цьому судом на підставі даних
фінансового звіту ТОВ "Геозвягель"
станом на 31.12.2012, встановлено, що
балансова вартість активів товариства
становила 221,7 тис. грн., у зв'язку з чим
суд дійшов висновку, що договір позики
на суму 20000 грн. не перевищує визначену
статутом суму договорів, правом на
укладення яких наділений директор
товариства. На підставі аналізу й
оцінки доказів у справі, суд не знайшов
підтвердження доводам позивача про те,
що укладенням спірного договору,
директор ТОВ "Геозвягель" вирішив
питання, що належить до виключної
компетенції загальних зборів
учасників товариства. Врахувавши зміст
ч.2 п.16.2, п.п..6 п.15.10 статуту товариства,
суд зазначив, що укладення договору
позики директором узгоджується з
приписами ч.1 ст.638 ЦК України та не
суперечить вимогам ч.3 ст.92 ЦК України
на дату його вчинення (укладення) (абз.4
п.2.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013
року №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними"). Відмовивши в задоволенні
позову, суд врахував, що прийняття
рішення про укладення договору позики
від 01.03.2013 директором ТОВ "Геозвягель"
без рішення загальних зборів учасників
товариства не є порушенням
корпоративних прав учасника на
управління товариством та, суперечить
меті діяльності самого товариства та
не порушує порядок розподілу прибутку
товариства й не впливає на права
учасника щодо отримання доходів від
господарської діяльності товариства
(дивідендів). Вирішуючи спір, суд
зауважив, що навіть встановлення факту
недотримання у даному спорі приписів
ч.2 ст. 203, ст. 215 ЦК України не може бути
підставою для задоволення позову за
відсутності порушення корпоративних
прав позивача, а останній не довів, що
внаслідок укладення договору позики
порушено його корпоративні права, як
учасника товариства.

Позивач з прийнятим рішенням
господарського суду не погодився та
подав апеляційну скаргу в якій просить
його скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задоволити
повністю. Апеляційна скарга
обґрунтована неповним з'ясуванням
обставин справи,, невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
місцевого суду обставинам справи,
неправильним застосуванням норм
матеріального права. Апелянт зокрема
вказує, що судом помилково не враховано
положення п. 16.3 статуту товариства, за
яким його директор обмежений у праві
укладати від імені товариства угоди на
суму, що перевищує 50% статутного
капіталу товариства. Вважає, що спірний
договір укладений в порушення положень
ч. 3 ст. 92, ч. 2 ст. 203 ЦК України, що є
підставою для визнання його недійсним.
Крім того, зазначає, що укладення
договору позики суперечить меті
діяльності товариства та впливає на
строки виплати йому, як учаснику
товариства дивідендів і порушує права
позивача на управління товариством..

Відповідач ТОВ "Геозвягель" надав
відзив на апеляційну скаргу в якому
просить рішення суду залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення
посилаючись на те, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, оскільки
винесено в повній відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права, при цьому були
належним чином з'ясовані та доведені
всі обставини, що мають значення для
справи.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом надати
відзив на апеляційну скаргу не
скористалась, на розгляд справи до суду
апеляційної інстанції не з'явилась і
про поважність причин своєї неявки суд
не повідомила.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзив на неї, вивчивши матеріали
справи, наявні в ній докази, заслухавши
пояснення представників відповідача,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що
згідно зареєстрованого 05.12.2011 року
статуту ТзОВ "Геозвягель" та витягу з
ЄДР, учасниками ТзОВ "Геозвягель" є
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, кожному з яких у
статутному капіталі товариства
належать частки, що дорівнюють 50%.
Директором товариства є ОСОБА_4

За змістом п. 8.1. статуту, для
забезпечення діяльності товариства за
рахунок внесків учасників створюється
статутний капітал у розмірі 2000 грн..
Частка кожного з учасників в грошовому
еквіваленті складає 1000 грн..

Підпунктом 6 п.15.10 статуту визначено, що
до виключної компетенції загальних
зборів належить прийняття рішення про
укладення правочинів на суму, що
перевищує 50 відсотків балансової
вартості активів товариства за даними
останньої фінансової звітності.

Як слідує із змісту п.16.3 статуту ТОВ
"Геозвягель", до повноважень директора
належить прийняття рішень про
укладення правочинів, у тому числі
договорів застави, продажу основних
засобів товариства, кредитних
договорів, тощо на суму, що не перевищує
50% статутного капіталу товариства.

При цьому, п. 16.2 статуту передбачено, що
директор вирішує усі питання
діяльності товариства, за винятком тих,
що належать до виключної компетенції
загальних зборів. Загальні збори
можуть винести рішення про передачу
частини повноважень, що їм належать, до
компетенції директора.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що загальними зборами
товариства не приймалось рішень щодо
передачі директору частини
повноважень, що віднесені статутом до
виключної компетенції вищого органу
товариства.

Позивач зазначає, що сума позики за
спірним договором перевищує 50%
статутного капіталу товариства, а
загальні збори учасників щодо
прийняття рішення щодо надання
повноважень директору товариства на
надання позики не проводились.

01.03.2013 року ТОВ "Геозвягель", як
позикодавцем та ОСОБА_2, як
позичальником було укладено договір
позики, за яким позикодавцем для
позичальника було передано 20000 грн. в
якості безпроцентної поворотної
споживчої позики строком до 01.03.2014 року.

У виконання зобов'язань за договором
01.03.2013 року товариством для ОСОБА_2 було
передано, а останньою отримано 20000 грн.
в якості безпроцентної позики, а в
період з 08.05.2013 року по 30.09.2013 року
ОСОБА_2 в касу товариства було повністю
повернуто вказану суму, що
підтверджується відповідними
видатковим та прибутковими касовими
ордерами (а.с. 38-40). Тому, вірним є
висновок суду першої інстанції про
повне виконання позичальником своїх
зобов'язань за договором, передбачених
п.5.2 договору та про припинення дії
договору станом на вказану дату.

Частинами 1, 3 ст. 237 ЦК України
встановлено, що представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

Правові наслідки вчинення правочинів
представником встановлені ст. 239 ЦК
України, за змістом якої правочин,
вчинений представником, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє. В
той час як правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою. цього
правочину (ст. 241 ЦК України).

Отже, діяльність представника
юридичної особи має здійснюватись у
межах наданих йому законом або
статутом повноважень.

Судом першої інстанції вірно прийнято
до уваги фактичні дані, що містить
фінансовий звіт ТОВ "Геозвягель" станом
на 31.12.2012 року, згідно з яким балансова
вартість активів товариства на дату
укладення спірного договору становила
221700 грн. (а.с.123). Такі ж фактичні дані
містить і акт Новоград - Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції від 26.09.2013 року №628/22-00/37808277
"Про результати позапланової виїзної
документальної перевірки товариства з
обмеженою відповідальністю
"Геозвягель" з питань дотримання вимог
податкового законодавства, валютного
та іншого законодавства за період з
01.01.2012 року по 30.06.2013 року.

Отже, виходячи із положень підпункту 6
п. 15.10 статуту товариства, станом на
день укладення спірного договору до
виключної компетенції його загальних
зборів входило прийняття рішень про
укладення правочинів на суму, що
перевищує 110850 грн., тому в силу положень
п. 16.2. статуту, директор був повноважним
на укладення правочинів, що не
перевищують саме зазначену суму, й
положення п. 16.3 статуту щодо віднесення
до повноважень директора питань
укладення правочинів, що не
перевищують 50% статутного капіталу
товариства не може нівелювати обсяг
повноважень керівника, визначений п. 16.2
статуту.

Таким чином, колегія суддів не
знаходить підстав вважати спірний
договір укладеним директором ТОВ
"Геозвягель" з перевищенням наданих
йому статутом повноважень, що з
урахуванням положень ч. 1, ч. 2 ст. 203, ч. 1
ст. 215 ЦК України не може бути підставою
для визнання такого правочину
недійсним.

Вважаючи даний спір корпоративним,
позивач обґрунтовує заявлені вимоги
тим, що укладення спірного правочину
позбавляє позивача права на отримання
доходів від господарської діяльності
товариства, як його учасника. Крім того,
вважає, що укладення директором
спірного договору з перевищенням
наданих йому статутом повноважень без
рішення загальних зборів учасників
товариства порушує його корпоративне
право, як учасника на управління
товариством.

Частиною першою статті 167 ГК України
передбачено, що корпоративні права - це
права особи, частка якої визначається у
статутному фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

При цьому під корпоративними
відносинами маються на увазі
відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав
(ч.3 ст. 167 ГК України).

За змістом ст. 88 ГК України, позивач, як
учасник товариства, зокрема, вправі
брати участь в управлінні справами
товариства, брати участь в розподілі
прибутку товариства та одержувати його
частку. Аналогічні права передбачені
ст. 116 ЦК України, ст. 10 Закону України
"Про господарські товариства" та п. 3.1.
статуту товариства, який у
відповідності до ст.143 ЦК України, є
установчим документом товариства з
обмеженою відповідальністю.

Вказаними нормами матеріального права
та положеннями статуту не передбачено
права учасника господарського
товариства звертатися до суду за
захистом інтересів всього товариства.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
відхиляє твердження апелянта про те, що
прийняття рішення про укладення
договору позики директором ТОВ
"Геозвягель" без рішення загальних
зборів учасників товариства є
порушенням корпоративних прав
учасника на управління та суперечить
меті діяльності товариства.

Згідно Рекомендацій Вищого
господарського суду України від
28.12.2007р. №04-5/14 "Про практику
застосування законодавства у розгляді
справ, що виникають з корпоративних
відносин", до корпоративних спорів
належать також спори за позовами
учасників (акціонерів) господарських
товариств про визнання недійсними
правочинів, укладених товариством,
якщо позивач обґрунтовує позовні
вимоги порушенням його корпоративних
прав або інтересів.

Тому, судом першої інстанції з
урахуванням положень ст. 12 ГПК України
вірно визначено підвідомчість даного
спору господарським судам.

Стосовно застосування наслідків
недійсності договору, апеляційний суд
зазначає, що позивач не є стороною
оспорюваного договору, тому обраний
ним спосіб захисту порушеного права
шляхом застосування реституції не
призведе до захисту і відновлення
порушеного права, навіть за умови
встановлення факту такого порушення,
оскільки застосування наслідків
недійсності угоди (реституція) не
поширюється на права учасника
товариства, який не є стороною
договору.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Рівненський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Житомирської області від 16.01.2014 року у
справі № 906/1640/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без
задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3. Справу №906/1640/13 повернути до
господарського суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Мельник О.В.

Суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Грязнов В.В.