ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.
Справа № 911/281/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Київобленерго», Київська
область, м. Вишневе

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод
гумовотехнічних виробів «Еласт»,
Київська область, Макарівський район,
с. Наливайківка

про стягнення 17001,08 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Шемберко Т.М. (довіреність
№313 від 24 грудня 2013 року);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
«Київобленерго» (далі - позивач)
звернулося до господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод
гумовотехнічних виробів «Еласт» (далі -
відповідач) про стягнення 17001,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору про
постачання електричної енергії №220042935
від 8 жовтня 2010 року, а саме, відповідач
не сплатив грошові кошти за
використану електроенергію, в
результаті чого за ним утворилась
заборгованість в розмірі 13230,54 грн.
Додатково, за прострочення виконання
зобов'язання позивач нарахував
відповідачу пеню в розмірі 3091,85 грн. 3%
річних в розмірі 679,22 грн. та інфляційні
втрати у розмірі 173,70 грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 3 лютого 2014
року та призначено справу до розгляду
на 4 березня 2014 року.

4 березня 2014 року розгляд справи
відкладено на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України на 18 березня 2014 року.

18 березня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (за договором -
постачальник) та відповідачем (за
договором - споживач) 8 жовтня 2010 року
укладено договір про постачання
електричної енергії за №220042935.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
приєднаною потужністю 2*1000 кВА, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої) ним
електричної енергії та здійснює інші
платежі за умовами цього договору.

Згідно пункту 2.1 договору під час
виконання умов договору, а також
вирішення всіх питань, що не обумовлені
цим договором, сторони зобов'язуються
керуватися чинним законодавством
України та правилами користування
електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що
постачальник зобов'язується продавати
(постачати) споживачу електричну
енергію, як товар, з врахуванням його
особливих споживчих якостей та
фізико-технічних характеристик: в
межах 1600 кВт дозволеної потужності, в
обсягах, визначених відповідно до
розділу 5, та з урахуванням умов розділу
6 цього договору (Додаток №2 «Обсяги
постачання електричної енергії
споживачу та субспоживачу»); згідно з
категорією струмоприймачів споживача
відповідно до ПУЕ та гарантованого
рівня надійності електропостачання
схем електропостачання, визначених у
додатку №3 «Режими постачання
електричної енергії»; із дотриманням
граничних показників якості
електричної енергії, визначених
державними стандартами України
(Додаток №10 «Узгодженні показники
якості електричної енергії на межі
балансової належності»).

Пунктом 2.3 договору встановлено, що
споживач зобов'язується виконувати
умови цього договору.

Відповідно до пункту 2.3.3 договору
споживач зобов'язаний оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами додатку №4
«Порядок розрахунків за активну
електроенергію» та додатку №6 «Порядок
зняття показників розрахункових
приладів обліку електричної енергії та
форма звіту споживача про покази
приладів обліку».

Згідно пункту 4.2.1 договору за внесення
платежів, передбачених пунктами 2.3.3 -
2.3.4 цього договору, з порушенням
термінів, визначених в додатку №4
«Порядок розрахунків за активну
електроенергію», споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати. Сума пені
зазначається у розрахунковому
документі окремим рядком.

8 жовтня 2010 року між позивачем та
відповідачем підписано додаток №4 до
договору №220042935 «Порядок розрахунків
за активну електроенергію».

Відповідно до пункту 1.1 додатку №4
розрахунковий період споживачу
встановлено з 10 числа календарного
місяця по 10 число наступного місяця.

8 жовтня 2010 року між позивачем та
відповідачем підписано додаток №6 до
договору №220042935 «Порядок зняття
показів розрахункових приладів обліку
електричної енергії та форма звіту
Споживача про покази приладів обліку».

Пунктом 7 додатку №6 встановлено, що
споживач зобов'язаний протягом 10 годин
з моменту зняття показів лічильників
довести їх значення до постачальника
електричної енергії (спосіб передачі
звіту про зняті показники - в
Макарівський РП).

Судом встановлено, що відповідач взяті
на себе зобов'язання за договором не
виконав належним чином, в результаті
чого за спожиту електроенергію в
період з травня 2012 року по липень 2012
року за ним утворилась заборгованість
у розмірі 13230,54 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Однак, судом встановлено, що 14
листопада 2012 року господарським судом
Київської області порушено
провадження у справі про банкрутство
за №Б8/122-12 за заявою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Завод
гумовотехнічних виробів «Еласт».

Відповідно до пункту 6 резолютивної
частини ухвали господарського суду
Київської області від 14 листопада 2012
року у справі №Б8/122-12 відповідно до ст.
12 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній на момент порушення
провадження у справі №Б8/122-12) конкурсні
кредитори за вимогами, які виникли до
дня порушення провадження у справі про
банкрутство, протягом тридцяти днів
від дня опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Частиною 2 ст. 14 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
встановлено, що вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, - не
розглядаються і вважаються погашеними,
про що господарський суд зазначає в
ухвалі, якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Як вже зазначалось, заборгованість
відповідача у розмірі 13230,54 грн. виникла
у період з травня 2012 року по липень 2012
року, отже, вимоги позивача до
відповідача виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство
відповідача (№Б8/122-12), а відтак,
зазначені вимоги є конкурсними.

Відповідно до ч. 2 п. 54 постанови пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року за №15 «Про судову практику в
справах про банкрутство» Закон і ГПК не
містять приписів стосовно заборони
прийняття судом позовної заяви до
боржника, щодо якого вже порушено
справу про банкрутство, а також
стосовно вирішення спору за цим
позовом по суті. Порушення справи про
банкрутство не віднесено статтею 62 ГПК
до підстав для відмови судом у
прийнятті позовної заяви. Тому суди
мають у встановленому ГПК порядку
приймати позовні заяви до особи, щодо
якої порушено справу про банкрутство і
вирішувати спір за цією вимогою по суті
за правилами позовного провадження до
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення справи про банкрутство.
Після публікації оголошення
господарський суд на підставі частини
першої статті 79 ГПК ухвалою суду
зупиняє позовне провадження і
роз'яснює позивачу зміст і наслідки
частини другої статті 14 Закону. Якщо
позивач не звернувся у місячний строк з
дня публікації із заявою про визнання
його вимог до боржника у справі про
банкрутство, господарський суд
поновлює позовне провадження та
відмовляє у задоволенні позову на
підставі частини другої статті 14
Закону.

Судом встановлено, що оголошення про
порушення справи про банкрутство було
надруковано в газеті «Урядовий кур'єр»
за №33 (4919) 19 лютого 2013 року.

Крім того, судом встановлено, а
позивачем не заперечується, що у
тридцятиденний строк після розміщення
у офіційному друкованому органі
оголошення про порушення справи про
банкрутство відповідача, позивач не
звертався із заявою про визнання його
вимог до відповідача у справі про
банкрутство №Б8/122-12.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку щодо відмови в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача суми заборгованості у
розмірі 13230,54 грн.

Оскільки, судом відмовлено в
задоволенні позовної вимоги щодо
стягнення з відповідача 13230,54 грн.
заборгованості, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача пені, 3%
річних та інфляційних втрат також не
підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення складено - 24 березня 2014
року

Суддя
Заєць Д.Г.