ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Справа № 5013/1744/11 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Алєєвої І.В.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Станція
Придніпровська"

на постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 23
грудня

2013 року

у справі № 5013/1744/11

господарського суду Кіровоградської
області

за скаргою Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
в Кіровоградській області на дії
державної виконавчої служби

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Станція
Придніпровська"

до Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
в Кіровоградській області

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні

позивача: Державне підприємство
"Укрриба"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні

відповідача: Онуфріївська районна
державна адміністрація

про зобов'язання повернути
майно та заборону вчиняти дії

за участю представників

позивача - не з'явився

відповідача - Кобец О.С.

третіх осіб - 1. не з'явився

2. не з'явився

ВДВС - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Кіровоградської області від 15
листопада 2013 року (ёсуддя Тимошевська
В.В.) залишеною без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 23 грудня 2013
року (судді Антонік С.Г., Чимбар Л.О.,
Чоха Л.В.) скаргу управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
в Кіровоградській області на дії
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області від 18 лютого
2013 року (вхідний №309/13-г від 19.02.2013р.)
задоволено. Визнано недійсною
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області про накладення штрафу від 08
лютого 2013 року (ВП № 32554329).

Не погоджуючись з вищезазначеними
ухвалою та постановою Товариство з
обмеженою відповідальністю "Станція
Придніпровська" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою в якій просить
ухвалу господарського суду
Кіровоградської області від 15
листопада 2013 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 23 грудня 2013
року скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
скарги управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
в Кіровоградській області відмовити
повністю.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 28
листопада 2011 року в задоволенні
позовних вимог ТОВ "Станція
Придніпровська" про зобов'язання
Головного державного управління
охорони, використання і відтворення
водних живих ресурсів та регулювання
рибальства у Кіровоградській області
повернути таку ж кількість риби, яка
була незаконно вилучена 02 вересня 2011
року згідно акту від 02 вересня 2011 року;
зобов'язання відповідача повернути
незаконно вилучені риболовні снасті -
один невід вартістю 26000,00 грн., один ятір
вартістю 8000,00 грн., сітки тканеві 2100 пог.
метри вартістю 23100,00 грн., сітки мисини
5800 пог. метри вартістю 37700,00 грн.;
заборону відповідачу чинити перешкоди
у здійсненні господарської діяльності
на території н/б лиманного ТРГ в с.
Успенка Онуфріївського району
Кіровоградської області, що
розташоване на земельній ділянці
площею 903,4 га, в тому числі водне
дзеркало 812,2 га, під дамбами та
дерево-чагарниковими насадженнями - 91,2
га., відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 21
лютого 2012 року, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 24 травня 2012 року, рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 28 листопада 2011 року у
справі №5013/1744/11 скасовано частково.
Позовні вимоги задоволено частково.
Зобов'язано відповідача повернути
незаконно вилучені риболовні снасті
один невід вартістю 26000 гривень, один
ятір вартістю 8000 гривень, сітки тканеві
2100 погонних метри вартістю 23100 гривень,
сітки мисини 5800 погонних метри
вартістю 37700 гривень. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
державне мито в сумі 948,00 грн. за розгляд
справи господарським судом
Кіровоградської області, 183,44 грн.
витрат по сплаті послуг на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, судовий збір за
розгляд апеляційної скарги в сумі 948,00
грн.

14 травня 2012 року Державним відділом
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Кіровоградській області
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження № 32554329 про
зобов'язання відповідача повернути
майно та зобов'язано самостійно
виконати в семиденний строк з моменту
винесення постанови.

15 червня 2012 року державним виконавцем
складено акт про те, що у боржника
відсутнє майно, зазначене в наказі,
оскільки 06 та 12 жовтня 2011 року були
вилучені слідчим СБУ, згідно
протоколів виїмки. Ятір, зазначений у
виконавчому документі інспекторами
рибоохорони не вилучався та ніколи не
перебував на зберіганні.

Постановою старшого державного
виконавця від 20 червня 2012 року
виконавчий документ повернуто
стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47
Закону України "Про виконавче
провадження" (у боржника відсутнє
визначене виконавчим документом майно)

Ухвалою господарського суду від 07
листопада 2012 року за результатами
розгляду скарги ТОВ "Станція
Придніпровська" визнано незаконною
постанову старшого державного
виконавця від 20 червня 2012 року про
повернення стягувачу на підставі п. 6 ч.
1 ст. 47 Закону України "Про виконавче
провадження" (у боржника відсутнє
визначене виконавчим документом майно)
виконавчого документа.

Постановою державного виконавця від 15
січня 2013 року виконавче провадження
№32554329 - відновлено.

08 лютого 2013 року старшим державним
виконавцем винесено постанову про
накладення штрафу на боржника - Головне
державне управління охорони,
використання і відтворення водних
ресурсів та регулювання рибальства у
Кіровоградській області за
невиконання без поважних причин
рішення суду у встановлений державним
виконавцем строк .

Управління охорони, використання і
відтворення водних біоресурсів та
регулювання рибальства в
Кіровоградській області звернулось зі
скаргою на дії відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області про скасування постанови про
накладення штрафу від 08 лютого 2013 року,
винесену старшим державним виконавцем
Красною А.О.

Колегія суддів погоджується з ухвалою
господарського суду з наступних
підстав.

Відповідно до ст. ст. 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження. Виконання
рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Порядок виконання рішень, якими
боржника зобов'язано вчинити певні дії
або утриматися від їх вчинення,
зазначено у ст. 75 Закону України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 та 2 даної
статті, після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Частиною 1 ст. 89 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
у разі невиконання без поважних причин
у встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених норм, державний
виконавець має право та зобов'язаний
накласти штраф лише у тому разі, коли
боржник не виконує рішення у
встановлений державним виконавцем
строк без поважних причин.

При цьому суди попередніх інстанцій
встановили, що спірне майно боржника
відсутнє у останнього, що є поважною
причиною, яка робить неможливим
виконання рішення добровільно у
встановлений виконавцем строк.

Відсутність у боржника рибацьких сіток
та ятіру підтверджується протоколом
виїмки від 20 квітня 2012 року, за яким
слідчим СБУ здійснена виїмка у
відповідача одного ятіру та 15 сіток,
актом приймання-передачі від 20 квітня
2012 року, яким вилучені згідно протоколу
виїмки предмети були передані на
зберігання керівнику позивача.

Відсутність неводу відповідач пояснює
тим, що він взагалі не вилучався у
позивача, оскільки в жодному документі
не значиться і на зберігання
відповідачу не передавався.

Державним виконавцем не перевірялася
можливість виконання рішення
відповідачем добровільно, а саме
причини невиконання добровільно
рішення. Тому накладення штрафу на
відповідача є безпідставне.

Крім того, державним виконавцем після
відновлення виконавчого провадження
та до винесення постанови про
накладання штрафу від 08 лютого 2013 року
жодних строків для виконання рішення
суду не встановлювалось та вимоги
боржникові щодо виконання рішення суду
не надсилались. Так, вимога щодо
виконання рішення суду, в якій
державним виконавцем зазначено про
необхідність виконати рішення суду на
протязі трьох днів з моменту отримання
даної вимоги та надати докази такого
виконання, направлена Головному
державному управлінню охорони,
використання і відтворення водних
ресурсів та регулювання рибальства у
Кіровоградській області 12 лютого 2013
року, тобто після накладення штрафу.

Матеріалами справи також не
підтверджено направлення боржникові
постанови від 15 січня 2013 року про
відновлення виконавчого провадження у
встановленому ч. 3 ст. 51 Закону України
"Про виконавче провадження" порядку,
оскільки згідно витягу з Журналу
реєстрації вихідної кореспонденції за
2013 рік, за вих. №40-410 міститься відмітка
про направлення документа 14 січня 2013
року. Тобто, зазначена в журналі дата
відправлення передує даті винесення
постанови.

З урахуванням наведеного суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку, що при винесені оскаржуваної
постанови про накладання штрафу
державним виконавцем порушені вимоги
ч. 3 ст. 51, ч.ч. 1, 2 ст. 75, ч. 1 ст. 89 Закону
України "Про виконавче провадження", а
тому суд першої інстанції правомірно
задовольнив скаргу.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія суддів вищого господарського
суду дійшла висновку про те, що
оскаржувані ухвала господарського
суду Кіровоградської області від 15
листопада 2013 року та постанова
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 23 грудня 2013
року у справі № 5013/1744/11 прийняті з
повним, всебічним та об'єктивним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника
касаційної скарги про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
під час прийняття оскаржуваних
процесуальних документів не знайшли
свого підтвердження, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового
рішення колегія суддів Вищого
господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що постанову суду
апеляційної інстанції слід залишити
без змін, а касаційну скаргу - без
задоволення.

На підставі наведеного вище і
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Станція
Придніпровська" залишити без
задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 23
грудня 2013 року зі справи № 5013/1744/11
залишити без змін.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
І. В. Алєєва

С. С. Самусенко