ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 квітня 2014 р. Справа №
903/218/14

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
Аміко-Кераміка"

про стягнення 4250 євро, що еквівалентно
56 940,00 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_3, дов. від 28.01.2014
року

від відповідача: н/з

Права та обов'язки учаснику судового
процесу роз'яснені відповідно до ст. ст.
20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового
процесу технічними засобами не
поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Встановив: Позивач - ПП ОСОБА_1
звернувся з позовом про стягнення з
відповідача - ТзОВ "Торговий дім
Аміко-Кераміка " 4250 євро, що
еквівалентно 56 940,00 грн. заборгованості
за послуги перевезення, а також судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
1827 грн., витрати на послуги адвоката в
сумі 11 600 грн.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу вказує,
що зобов'язання по оплаті послуг
виникли з договору-заявки від 19 лютого
2013 року, за яким приватний підприємець
ОСОБА_1 здійснив міжнародне
перевезення вантажу (керамічна плитка
та сантехніка) маршрутом Іспанія, Ла
Хункера-України - м.Луцьк, одним
автомобілем, вартість послуг по
договору становить 4 250 Євро, на яку
виписано рахунок №2013/А0050 з оплатою до
08.03.2013 року.

При нормативному обґрунтуванні
заявленої вимоги посилається на норми
ЦК України, які регулюють
правовідносини з перевезення вантажів,
Конвенцію про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів.

Відповідач в судове засідання не
зявився, пояснень по суті заявлених
позивачем вимог не представив, хоча був
належним чином повідомлений про
розгляд справи, що підтверджується
рекомендованим повідомленням №288
про вручення поштового відправлення, а
саме ухвали суду від 11.03.2014 року.

Оскільки підстави відкладення
розгляду справи відсутні спір
розглядається за наявними в справі
матеріалами відповідно до ст.75 ГПК
України.

З матеріалів справи, пояснень
представника позивача вбачається, що
19.02.2013 року між ПП ОСОБА_1 (Виконавець) та
ТзОВ "Торговий дім Аміко-Кераміка"
(Замовник) було підписано
договір-заявку №1 про міжнародне
перевезення вантажу (керамічна плитка
та сантехніка).(а.с.21).

В даній заявці визначено маршрут
перевезення Ла Хункера (Іспанія) -
м.Луцьк (Україна), одним автомобілем,
вартість фрахту 4 250 Євро. Доставка
вантажу здійснена згідно міжнародної
товарно-транспортної накладної CMR №037537
(а.с.25-26). Надання послуг по перевезенню
вантажу на суму 4250 Євро підтверджено
актом про виконання супутніх послуг з
перевезення вантажів у міжнародному
автомобільному сполученні від 01.03.2013
року №2013/А0059, який підписано
перевізником та замовником (а.с.22).

Тобто, позивач свої зобов'язання перед
Замовником виконав належним чином,
здійснивши перевезення вантажу по
вказаному в договорі маршруту.

На оплату наданих послуг перевізником
виписано рахунок №2013/А0059, згідно якого
відповідач зобов'язаний був
перерахувати позивачу 4 250 Євро до 8
березня 2013 року. (а.с.23-24)

Однак як слідує з матеріалів справи
оплата послуг перевезення
відповідачем не була проведена, тому
18.11.2013 року відповідачу була направлена
претензія №79 з вимогою оплатити
вартість транспортних послуг до 27.11.2013
року, яка отримана відповідачем 13.11.2013
року (а.с.30-31). Оскільки претензія
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення, позивач просить суд
стягнути з відповідача вартість
транспортних послуг в сумі 4250 євро, що
еквівалентно 56 940 грн. в судовому
порядку

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
підставність заявленого позову
виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини, завдання майнової
(матеріальної) шкоди.

Аналогічно врегульовано виникнення
зобов'язань господарюючого суб'єкта і
ст.174 ГК України,- господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ч.1 ст.175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно підписаного Договору-заявки №1
від 19.02.2013 року, між сторонами виникли
договірні відносини перевезення
вантажу у закордонному сполученні, які
регулюються нормами ЦК України, ГК
України, міжнародними договорами
України, транспортними кодексами.

Відповідно до ст.908 ЦК України
перевезення вантажу здійснюється за
договором перевезення, а відповідно до
ст.909 ч.1 ЦК за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довіреній їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення і видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Статтею 50 Закону України «Про
автомобільний транспорт» встановлено,
що договір про перевезення вантажу
автомобільним транспортом укладається
відповідно до цивільного
законодавства між замовником та
виконавцем у письмовій формі.
Істотними умовами договору є:
найменування та місцезнаходження
сторін; найменування та кількість
вантажу, його пакування; умови та
термін перевезення; місце та час
навантаження і розвантаження; вартість
перевезення; інші умови, узгоджені
сторонами.

Згідно ст.4 ГПК України, господарський
суд у випадках, передбачених законом
або міжнародним договором, застосовує
норми права інших держав.

За приписами статей 9 Конституції
України та 19 Закону України «Про
міжнародні договори України», чинні
міжнародні договори України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства. Якщо міжнародним
договором України, який набрав
чинності в установленому порядку,
встановлено інші правила, ніж ті, що
передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Так, відповідно до Закону України «Про
приєднання України до Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів» - Україна
приєдналася до Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів, вчиненої 19
травня 1956 року в м.Женеві. Частиною 1
статті 1 Конвенції встановлено, що вона
застосовується до будь-якого договору
дорожного перевезення вантажів за
винагороду за допомогою автомобілів у
випадку, коли місце прийняття до
перевезення вантажу та місце,
передбачене для його здачі,
знаходяться на території двох різних
держав, одна з яких є учасником
Конвенції.

За ст.ст.4 та 9 Конвенції, договір
перевезення підтверджується
складанням вантажної накладної, яка є
первинним доказом укладання договору
перевезення, умов цього договору і
прийняття вантажу перевізником. Із
зазначеною нормою кореспондується
частина 2 ст.307 ГК України.

Матеріалами справи підтверджено
надання позивачем послуг міжнародного
перевезення вантажу на суму 4250 Євро, що
еквівалентно 56940 грн., яка відповідачем
не оплачена, тому вимога позивача про
її стягнення є обґрунтованою і суд
задовільняє позов

Враховуючи те, що спір до суду
доведений з вини відповідача
відповідно до ст.44, ст.49 ГПК України
витрати позивача по сплаті судового
збору в сумі 1827 грн. підлягають
відшкодуванню з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення послуг
адвоката в сумі 11 600 грн., то суд вважає,
що дана вимога також підлягає
задоволенню, оскільки зазначені
витрати підтверджено належними
доказами, а саме: договором №02 від
28.01.2014 року про надання адвокатських
послуг, в якому вказана вартість послуг
11 600 грн., довіреністю на представлення
інтересів позивача адвокатом ОСОБА_3,
ордером серія НОМЕР_1, свідоцтвом про
право на зайняття адвокатською
діяльністю НОМЕР_2, прибутковим касовим
ордером №02 від 28.01.2014 року про оплату
послуг в сумі 11 600 грн., книгою обліку
доходів і витрат ОСОБА_3

Виходячи з зазначеного та керуючись
Конвенцією «Про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів»,
Закон України «Про автомобільний
транспорт», ст.ст.174,175,306 ГК України,
ст.ст.11,908,909 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 43,44,49,82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,-

Вирішив:

1.Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Аміко-Кераміка» (45632, Україна, Волинська
обл.., Луцький район, село Зміїнець,
вул.Шкільна, буд.1, кв.5, ) в
користь Приватного підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_3, податковий НОМЕР_3)
заборгованість в сумі 4250 євро, що
еквівалентно 56 940 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Аміко-Кераміка» (45632, Україна, Волинська
обл., Луцький район, село Зміїнець,
вул.Шкільна, буд.1, кв.5, ) в
користь Приватного підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_3, податковий НОМЕР_3) 1827 грн.
витрат по оплаті судового збору, а
також 11 600 грн. витрат на адвокатські
послуги.

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

07.04.14

Суддя
С. В. Костюк