КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р. Справа№ 910/12232/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Синиці О.Ф.

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія» на рішення Господарського
суду міста Києва від 10.09.2013р. (повний
текст підписано 12.09.2013р.)

у справі № 910/12232/13 (суддя Зеленіна
Н.І.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія

«Українська страхова
група»

до Приватного акціонерного
товариства «Українська

пожежно-страхова
компанія»

про стягнення 43 601, 51 грн.

В судовому засіданні 19.03.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2013р. Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Українська страхова група»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» про
стягнення 43 601, 51 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначав, що виплативши
своєму страхувальнику згідно договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № 28-0301-13-000000007 від
03.01.2013р. страхове відшкодування, набув
права зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
якою, на думку позивача, є відповідач.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.09.2013р. у справі №
910/12232/13 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» відшкодування шкоди в
порядку регресу в сумі 43 101, 51 грн.,
судовий збір в сумі 1 700, 77 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове,
який в задоволенні позову відмовити
повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм матеріального
права, оскільки, на думку відповідача,
позивачем в порушення діючого
законодавства не було проведено оцінку
розміру вартості відновлювального
ремонту з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу пошкодженого
транспортного засобу, який має
виплачувати відповідач відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія» передано на розгляд судді
Скрипці І.М.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 01.11.2013р. для
розгляду справи № 910/12232/13 сформовано
колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Скрипка І.М., судді -
Зеленін В.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.11.2013р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 27.11.2013р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 27.11.2013р., у
зв'язку з участю судді Зеленіна В.О. у
розгляді інших справ, сформовано
судову колегію у складі: головуючий
суддя - Скрипка І.М., судді - Мальченко
А.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.11.2013р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 27.11.2013р. та від
12.12.2013р. у відповідності до ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладався,
останній раз на 23.01.2014р.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014р., у
зв'язку з перебуванням головуючого
судді Скрипки І.М. у відпустці,
сформовано судову колегію у складі:
головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді -
Мальченко А.О., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014р.
колегією суддів в зазначено складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014р. у
відповідності до ст. 77 ГПК України
відкладено розгляд справи на 27.02.2014р.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014р., у
зв'язку з виходом головуючого судді
Скрипки І.М. з відпустки, сформовано
судову колегію у складі: головуючий
суддя - Скрипка І.М., судді Мальченко
А.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014р.
колегією суддів в зазначено складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014р. у
відповідності до ст. 77 ГПК України
відкладено розгляд справи на 19.03.2014р.

Представники сторін в судове засідання
апеляційної інстанції 19.03.2014р. не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, відповідач причини неявки суду
не повідомив.

Оскільки явка в судове засідання
представників сторін обов'язковою не
визнавалась, зважаючи на клопотання
позивача про розгляд справи за його
відсутності, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність представників сторін за
наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає зміні виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
03.01.2013р. між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Українська страхова група» (позивач,
страховик за договором) та ВКФ у формі
ТзОВ «Віта-Авто» (страхувальник за
договором) укладено договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами № 28-0301-13-000000007, відповідно
до якого страховиком було застраховано
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані з володінням, користуванням
та розпоряджанням автомобілем «Volvo», д.
н. НОМЕР_4

Відповідно до пп. 2.1.1. ч. 2 договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 28-0301-13-000000007 від 03.01.2013р.
страховим ризиком по КАСКО, зокрема, є
ризик «ДТП» (дорожньо-транспортна
пригода) - пошкодження або знищення ТЗ
та/або його ДО внаслідок ДТП, а пп. 12.1.2.
ч. 12 договору передбачено, що при
настанні страхового випадку по ризикам
страхування ТЗ, зазначеним в пп. 2.1.1.
частини 2 цього договору додатково до
документів, вказаних в пп. 12.1.1 частини 2
цього договору надаються документи, що
підтверджують вартість
відновлювального ремонту, необхідного
для відновлення пошкодженого
застрахованого ТЗ та/або ДО, які
обираються страховиком за одним або
кількома із варіантів: зокрема,
документи ремонтних підприємств (наряд
- замовлення, калькуляції, рахунки), де
буде здійснено відновлювальний ремонт
ТЗ, із зазначенням переліку
відновлювальних робіт, їх вартість,
вартість деталей, що замінюються та ін.
в разі, якщо ремонт здійснювався за
рахунок страхувальника.

Згідно розгорнутої довідки ВДАІ про
ДТП від 01.04.2013р., 26.03.2013р. на 65 км + 350 м а/д
«Одеса-Рені» сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілів «BMW-540», д. н. НОМЕР_5, під
керуванням ОСОБА_2, та автомобіля «Volvo»,
д. н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3

Постановою Тарутинського районного
суду Одеської області від 09.04.2013р. у
справі № 514/519/13-п ОСОБА_2 визнано винним
у вчиненні даної ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Згідно рахунку № OD-131031 від 26.03.2013р.,
виставленого філією ТОВ з ІІ «Вольво
Україна» в м. Одеса «Вольво Україна -
Південь», вартість відновлювального
ремонту автомобіля «Volvo», д. н. НОМЕР_4
становить 43 601, 51 грн.

Страховим актом № КА-3204 від 10.04.2013р.
позивачем зазначену подію визнано
страховим випадком та призначено до
виплати страхове відшкодування у
розмірі 43 601, 51 грн. (згідно рахунку СТО).

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за
договором добровільного страхування
наземного транспорту № 28-0301-13-000000007 від
03.01.2013р., на підставі страхового акту №
КА-3204 від 10.04.2013р. (а. с. 27) здійснив
виплату своєму страхувальнику
страхового відшкодування в розмірі 43
601, 51 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 6232 від 12.04.2013р. (належним
чином завірена копія наявна в
матеріалах справи (а. с. 29).

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Статтею 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Як вбачається з матеріалів справи,
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля «BMW-540», д. н. НОМЕР_5,
на момент ДТП була застрахована
Приватним акціонерним товариством
«Українська пожежно-страхова
компанія» згідно Полісу № АВ/3805812
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності, що
підтверджується Витягом з бази даних
МТСБУ (а. с. 57). Термін дії полісу з
31.07.2012р. до 30.07.2013р.

Згідно даного полісу передбачено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну третіх осіб, в сумі 50 000, 00 грн. та
передбачено франшизу в розмірі 500, 00
грн.

Вина особи, яка керувала автомобілем
«BMW-540», д. н. НОМЕР_5, під час ДТП,
встановлена у судовому порядку.

З огляду на викладене, до позивача, як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 28-0301-13-000000007 від 03.01.2013р.
перейшло право вимоги до відповідача
як до особи, відповідальної за
заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

Дана позиція узгоджується з позицією
Верховного Суду України, викладеною в
постанові від 25.11.2008р. у справі № 11/406-07
за позовом ВАТ «Страхова компанія
«Крона» до АТ «Українська
пожежно-страхова компанія» про
стягнення 4 526, 80 грн.

07.05.2013р. за вих. № 11/5470 позивач
звернувся до відповідача з заявою на
виплату страхового відшкодування в
порядку регресу в розмірі 43 601, 51 грн., у
відповідь на яку відповідач листом від
10.06.2013р. за вих. № 2324 повідомив позивача
про відсутність правових підстав для
виплати страхового відшкодування,
оскільки ПрАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група» не надало
звіту (експертного висновку) на
підтвердження розміру шкоди,
заподіяної власнику автомобілю «Volvo»,
д. н. НОМЕР_4 в розмірі 43 601, 51 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач
посилався на те, що позивачем в
порушення діючого законодавства не
було проведено оцінку (визначення
вартості) колісних транспортних
засобів і не було надано звіту або
висновку експерта про оцінку вартості
збитку, а тому неможливо визначити
дійсну вартість завданого збитку, а
тому, за його розрахунком (а. с. 93-95)
розмір відшкодування в порядку регресу
повинен бути встановлений в розмірі 39
474, 69 грн. з урахуванням даних ремонтної
калькуляції № 6222 від 10.09.2013р. за
вирахуванням франшизи.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Спеціальним законом, який
застосовується до спірних
правовідносин, є Закон України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», статтями 22, 29 якого
встановлено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи, та
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Відносини у сфері оцінки шкоди
регулюються Законом України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» та Постановою КМУ «Про
затвердження Національного стандарту
№ 1 «Загальні засади оцінки майна та
майнових прав» № 1440 від 10.09.2003р.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» процедури оцінки майна
встановлюються нормативно-правовими
актами з оцінки майна. У випадках
проведення незалежної оцінки майна
складається звіт про оцінку майна. У
випадках самостійного проведення
оцінки майна органами державної влади
та органами місцевого самоврядування
складається акт оцінки майна. Вимоги до
звітів про оцінку майна та актів оцінки
майна встановлюються відповідно до
статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» оцінка майна проводиться у
випадках, встановлених законодавством
України, міжнародними угодами, на
підставі договору, а також на вимогу
однієї з сторін угоди та за згодою
сторін.

Згідно приписів п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні» проведення оцінки майна є
обов'язковим у випадках необхідності
визначення збитків або розміру
відшкодування у випадках, встановлених
законом.

Механізм оцінки колісних транспортних
засобів встановлюється Методикою
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів (КТЗ),
затвердженою Міністерством Юстиції
України та Фондом державного майна
України 24.11.03 (далі - Методика).

Відповідно до п. 4.3. Методики за
результатами оцінки оцінювач складає
звіт про оцінку КТЗ, у якому
зазначається інформація, передбачена
п. 4.4. Методики.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» встановлено, що звіт про
оцінку майна є документом, що містить
висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Колегія суддів відмічає, що позивачем
не додано до матеріалів справи звіт або
висновок експерта (експертне
дослідження або інший документ), який
би підтверджував розмір вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу, тобто матеріального збитку,
завданого власнику пошкодженого
автомобіля «Volvo», д. н. НОМЕР_4 внаслідок
ДТП, яка сталась 26.03.2013р., у
відповідності до чинного
законодавства України.

При цьому, колегія суддів констатує, що
заперечуючи проти розміру
матеріального збитку, відповідачем до
суду першої інстанції було надано
ремонтну калькуляцію № 6222 від 10.09.2013р.,
належним чином завірена копія наявна в
матеріалах справи (а. с. 96-98), відповідно
до якої вартість відновлювального
ремонту автомобіля «Volvo», д. н. НОМЕР_4
становить 39 974, 69 грн.

Дана ремонтна калькуляція була
складена аварійним комісаром ОСОБА_4,
який відповідно до кваліфікаційного
свідоцтва НОМЕР_1 від 25.05.2012р., свідоцтв
НОМЕР_2 від 03.04.2009р. та НОМЕР_3 від
03.04.2009р. (належним чином завірені копії
наявні в матеріалах справи (а. с. 99-101)
має право здійснювати діяльність із
визначення причин настання страхового
випадку та розміру збитків при
страхуванні наземних транспортних
засобів.

Крім того, слід зазначити, що дані,
зазначені у ремонтній калькуляції № 6222
від 10.09.2013р., складеній аварійним
комісаром ОСОБА_4, відповідають
вимогам, встановленим в п. 4.4. Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів (КТЗ),
затвердженою МЮУ та ФДМ України 24.11.2003р.
Зміст ремонтної калькуляції не
суперечить умовам чинного
законодавства про оціночну діяльність
та чітко відображає суму завданих
збитків, оскільки калькуляція
складалась на основі комп'ютерної
програми «Audatex», яка рекомендована п. 59
додатку 8 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що
розрахунок страхового відшкодування
було здійснено позивачем згідно умов
укладеного між ним та його
страхувальником договору, на підставі
виставленого філією ТОВ з ІІ «Вольво
Україна» в м. Одеса «Вольво Україна -
Південь» рахунку № OD-131031 від 26.03.2013р. за
ремонт автомобіля «Volvo», д. н. НОМЕР_4

При цьому, колегія суддів акцентує
увагу на тому, що відносини між
позивачем та відповідачем щодо
стягнення страхового відшкодування в
порядку регресу регулюються, зокрема,
ст. ст. 22, 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», якими передбачено
відшкодування особою, відповідальною
за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП,
зокрема, вартості відновлювального
ремонту транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку встановленому законодавством
(матеріальний збиток), тобто оціненої
шкоди, яка визначається в даному
випадку згідно ремонтної калькуляції
№ 6222 від 10.09.2013р., а не рахунку філії ТОВ
з ІІ «Вольво Україна» в м. Одеса «Вольво
Україна - Південь» № OD-131031 від 26.03.2013р.

Таким чином, з урахуванням матеріалів
справи в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку про те, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню, у відповідності до
ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.
27 Закону України «Про страхування», ст.
ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», 39 474, 69 грн.
страхового відшкодування в порядку
регресу (з урахуванням франшизи в
розмірі 500, 00 грн., передбаченої Полісом
№ АВ/3805812).

Місцевий господарський суд не звернув
увагу на вказані положення чинного
законодавства, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
а тому задовольнив позовні вимоги в
більшому розмірі, ніж підлягали
задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Зважаючи на вищевикладені обставини
справи в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга Приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія», з підстав,
викладених у ній, задоволенню не
підлягає, але рішення Господарського
суду міста Києва від 10.09.2013р. у справі №
910/12232/13 підлягає зміні з підстав,
викладених вище, у відповідності до п. 4
ч. 1 ст. 103 ГПК України з викладенням
резолютивної частини рішення в
редакції постанови Київського
апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку із частковим задоволенням
позову судові витрати за подання
позовної заяви покладаються на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, а у зв'язку з залишенням
апеляційної скарги відповідача без
задоволення, судові витрати за подання
апеляційної скарги покладаються на
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на рішення
Господарського суду міста Києва від
10.09.2013р. у справі № 910/12232/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 10.09.2013р. у справі
№ 910/12232/13 змінити, виклавши його
резолютивну частину в наступній
редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ,
вул. Фрунзе, буд. 40; ідентифікаційний
код 20602681) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 32,
літ. А; ідентифікаційний код 30859524) 39 474, 69
грн. страхового відшкодування в
порядку регресу, 1 557, 57 грн. судового
збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині позову відмовити.»

3. Доручити Господарському суду міста
Києва видати наказ.

4. Матеріали справи № 910/12232/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
25.03.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
А.О. Мальченко

О.Ф. Синиця