м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1840/14 20.03.14
Господарський суд міста Києва в складі:
головуючого судді
розглянувши справу № 910/1840/14
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Медіа промоушн
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Прайм-Девелопмент»;
Представники сторін:
від позивача: Пасіка Є.Ю.,
довіреність б/н від 25.02.2014р.;
від відповідача: не з'явився.
обставини справи:
До Господарського суду міста Києва
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю «Медіа промоушн
Україна» (надалі - позивач) з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Прайм-Девелопмент»
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань не оплатив надані, згідно з
Актом № ОУ-0000009 здачі-прийняття робіт
(надання послуг) від 29.03.2013р., послуги,
внаслідок чого виникла заборгованість
якої нараховані пеня в сумі 2524,93 грн.,
інфляційні - 180,14 грн. та 3% річних у сумі
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.02.2014р. порушено провадження
у справі № 910/1840/14 та призначено її
розгляд на 27.02.2014р.
Присутнім у судовому засіданні 27.02.2014р.
представником позивача підтримано
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі, проте витребувані судом докази
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвали
від 07.02.2014р. не виконав, витребувані
документи, в тому числі відзив на позов,
суду не надіслав.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.02.2014р. розгляд справи було
відкладено на 20.03.2014р.
Присутній в судовому засіданні 20.03.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, з підстав
наведених у позовній заяві та
витребувані докази не подав.
Представник відповідача в судове
засідання вдруге не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали від 07.02.2014р. та від 27.02.2014р. не
виконав, витребувані документи, в тому
числі відзив на позов, суду не надіслав.
Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України, ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України, ухвалу
про порушення провадження у справі від
07.02.2014р. та ухвалу про відкладення
розгляду справи від 27.02.2014р. були
надіслані відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленнями про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві.

Відповідач отримав ухвалу про
порушення провадження у справі 17.02.2014р.
та ухвалу про відкладення розгляду
справи - 13.03.2014р.

Оскільки про поважні причини неявки в
судове засідання представника
відповідача суд не повідомлений;
клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило,
тому суд вважає, що, у відповідності до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами, без участі представника
відповідача, яких достатньо для
винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, що мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі усної домовленості між
сторонами, позивач надав відповідачу
послуги рекламного характеру, що
підтверджується підписаним 29.03.2013р. та
скріпленим печатками сторін Актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000009 на загальну суму 36000,00 грн.

Судом встановлено, що вищезазначений
акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) оформлений відповідно до вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та Положення «Про
документальне забезпечення записів
бухгалтерського обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
Фінансів України від 24 травня 1995 року №
88, щодо зазначення обов'язкових в ній
реквізитів, а саме: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ; назву документа
(форми); дату і місце складення
документа; зміст та обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції (у натуральному
таабо вартісному виразі); посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші данні,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Як стверджує позивач, відповідач
надані послуги не оплатив та станом на
день розгляду справи заборгованість
відповідача перед позивачем становить
36000,00 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України визначено, що
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Приписами статті 205 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом (ч. 1).

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ч .2).

Відповідно до статті 174 Господарського
кодексу України, однією з підстав
виникнення господарських зобов'язань є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди, не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

Стаття 181 Господарського кодексу
України визначає загальний порядок
укладання господарських договорів,
зокрема, у частині 1 цієї статті
йдеться, що господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками;
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження до
виконання замовлення, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного
кодексу України, договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

З викладеного вище вбачається, що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір про надання послуг у
спрощений спосіб, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався надати
обумовлені сторонами послуги, а
відповідач, у свою чергу, прийняти
надані послуги та оплатити їх. При
цьому, сторонами не було узгоджено
строк виконання зобов'язань щодо
оплати наданих послуг.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 903 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як вбачається з акту № ОУ-0000009
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 29.03.2013р., на якому ґрунтуються
позовні вимоги, останній не містить
будь-яких строків щодо здійснення
відповідачем оплати наданих послуг, а
відтак до даних правовідносин
підлягають застосуванню приписи ч. 2 ст.
530 Цивільного кодексу України.

Проте, позивач не надав суду доказів
звернення до відповідача з вимогою або
претензією щодо виконання зобов'язання
в частині оплати наданих послуг.

При цьому, подання ж кредитором
позовної заяви, адресованої
господарському суду (а не боржнику) і
надіслання останньому як
відповідачеві копії такої заяви є
складовими судової процедури, а не
цивільних правовідносин, і відповідні
дії не можуть розглядатися як вимога у
розумінні зазначеної норми ЦК України
(абзац 3 п. 1.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013р.).

Згідно зі ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, позивачем належними та
допустимими доказами не доведено
порушення його прав відповідачем
станом на день вирішення спору по суті,
відтак позовні вимоги в частині
стягнення 36 000,00 грн. заборгованості
задоволенню не підлягають.

Крім того, з огляду на встановлені вище
обставини щодо відсутності підстав на
даний час для стягнення заборгованості
за надані послуги, відповідно не
підлягають задоволенню позовні вимоги
в частині стягнення з відповідача за
порушення грошового зобов'язання пені
в сумі 2524,93 грн., нарахованої за період з
06.04.2013р. по 27.11.2013р., інфляційних - 180,14
грн., розрахованих за травень та
жовтень 2013 року, та 3% річних - 698,56 грн.,
нарахованих за період з 06.04.2013р. по
27.11.2013р., які мають похідний характер та
пов'язані зі строком невиконання
основного зобов'язання.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.03.2014р.

Суддя
А.І.
Привалов