ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2014 р.Справа № 915/2119/13
Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Бєляновського
В.В.

(Склад судової колегії сформований
розпорядженням голови суду №218 від
04.03.2014р.)

при секретарі судового засідання
Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ДП «Підприємство Арбузинської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Миколаївській області (№83)»
- Кристофоль О.С. - за довіреністю;

від ТДВ «Інтерресурси» - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Підприємство
Арбузинської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Миколаївській
області (№83)»

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 23 грудня 2013
року

по справі №915/2119/13

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Інтерресурси»

до Державного підприємства
«Підприємство Арбузинської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Миколаївській області (№83)»

про стягнення безпідставно набутих
коштів в сумі 26200грн. та 3% річних за
користування цими коштами в сумі
864,18грн.

Сторони належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду апеляційної
скарги.

В судовому засіданні 25.03.2014р. згідно
ст.85 ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

встановив:

27.11.2013р. Товариство з додатковою
відповідальністю «Інтерресурси»
(надалі - позивач, ТДВ «Інтерресурси»)
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовом до
Державного підприємства «Підприємство
Арбузинської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Миколаївській
області (№83)» (надалі - відповідач, ДП
«Арбузинська виправна колонія №83») про
стягнення безпідставно набутих
коштів 26220грн. та 864,18грн. - 3% річних за
прострочення виконання зобов'язання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
08.10.2012р. позивачем на рахунок ДП
«Арбузинська виправна колонія №83» за
платіжним дорученням було
перераховано 26220грн. Жодних договорів
між сторонами не укладалось,
відповідач не надавав ТДВ
«Інтерресурси» ніяких послуг та не
поставляв ніяких матеріалів, у зв'язку
з чим 26.06.2013р. позивач направив
відповідачу претензію з вимогою
повернути безпідставно сплачені кошти,
проте кошти відповідачем повернуті не
були.

Відповідач отримав кошти від позивача
08.10.2012р., на день подання позову
прострочення повернення коштів
становить 401 день та 3% річних на суму
26220грн. складає 864,18грн.

З посиланням на норми ст.536, ч.2 ст.625, ч.1
ст.1212, ч.1 ст.1213, ч.2 ст.1214 ЦК України, ТДВ
«Інтерресурси» просило задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 11.02.2014р.
(головуючий суддя Дубова Т.М.) позовні
вимоги ТДВ «Інтерресурси» задоволено
частково: стягнуто з ДП «Підприємство
Арбузинської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Миколаївській
області (№83)» на користь позивача
26220грн. боргу, 64,65грн. - 3% річних та
1668,401грн. судового збору. На суму
799,53грн. - 3 % річних в позові відмовлено.

Рішення суду вмотивовано посиланням на
норми ст.ст.1212,1214,536,625, ч.2 ст.530 ЦК
України та тим, що позивач платіжним
дорученням №3693 перерахував
відповідачу 26220грн, визначивши
призначення платежу, як оплату за
бруківку гранітну згідно рахунку №112
від 05.10.2012р. Однак відповідач не
поставив ТДВ «Інтерресурси» бруківку
гранітну та не повернув кошти, не
зважаючи на те, що позивач 07.10.2013р.
надіслав ДП «Арбузинська виправна
колонія №83» вимогу про повернення
грошових коштів 26220грн у зв'язку із чим
позовні вимоги в цій підлягають
задоволенню. Разом з цим, оскільки
вимога ТДВ «Інтерресурси» була
надіслана відповідачу 07.10.2013р., позовні
вимоги в частині стягнення 3% річних
підлягають частковому задоволенню на
підставі ст.ст.536,1214 ЦК України в сумі
64,65грн., за проміжок часу з 14.10.2013р. по
13.11.2013р., на підставі перерахунку,
зробленого судом за допомогою
програми «Законодавство», версія 2.8.7.

Не погодившись з рішенням суду, ДП
«Підприємство Арбузинської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Миколаївській області (№83)»
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить змінити оскаржене рішення
в частині виплати коштів в сумі 26220грн.
та скасувати рішення в частині
стягнення 3% річних.

В обґрунтування апеляційної
скарги ДП «Підприємство
Арбузинської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Миколаївській
області (№83)» зазначило, що в жовтні
2012р. позивач виявив намір закупівлі
бруківки гранітної 100*100*50 у кількості
230м.кв. у відповідача. Домовленість була
усною, у зв'язку із чим, згідно рахунку
від 05.10.2012р. №112 позивач 08.10.2012р. сплатив
ДП «Арбузинська виправна колонія №83»
передоплату у розмірі 26220грн. Проте
договір купівлі-продажу не був
укладений між сторонами, передача
товару не відбулась через ігнорування
запрошень відповідача з боку
представників ТДВ «Інтерресурси». Отже
факт безпідставно набутого майна
позивачем в суді першої інстанції не
доведено, відповідач виконав свої
зобов'язання щодо виготовлення
замовленої продукції у повному обсязі.

Відповідач не може повернути ТДВ
«Інтерресурси» кошти, оскільки ним
були понесені затрати на виготовлення
вищезазначеної продукції, та з
урахуванням тяжкого фінансового
становища (реалізація продукції, яка
накопичується на складах; сплата
обов'язкових платежів до Пенсійного
фонду України та Державної податкової
служби України; виплата заробітної
плати працівникам; самозабезпечення
підприємства фінансовими ресурсами) ДП
«Арбузинська виправна колонія №83» має
можливість розрахуватись з ТДВ
«Інтерресурси» лише виготовленою
продукцією, а саме: бруківкою 100*100*50 у
кількості 230м.кв. відповідно до усного
замовлення позивача.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 05.03.2014р.
поновлено ДП «Підприємство
Арбузинської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Миколаївській
області (№83)» пропущений строк на
подання апеляційної скарги, прийнято
останню до провадження та призначено
її до розгляду.

В засіданні апеляційного
господарського суду представник ДП
«Підприємство Арбузинської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Миколаївській області (№83)» підтримав
доводи та вимоги апеляційної скарги.

ТДВ «Інтерресурси» свого представника
в засідання суду апеляційної інстанції
не направило.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для її задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 05.10.2012р. ДП
«Підприємство Арбузинської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Миколаївській області (№83)»
виставлений рахунок №112 (найменування
- Бруківка гранітна 100*100*50, одиниця
виміру - м.кв., кількість - 230, ціна 95грн.,
сума без ПДВ - 21850грн., загальна сума з
ПДВ - 26220грн.).

08.10.2012р. ТДВ «Інтерресурси» сплатило ДП
«Підприємство Арбузинської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Миколаївській області (№83)» 26220грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№3693, копія якого наявна в матеріалах.

Призначенням платежу зазначено:
«Оплата за бруківку гранітну згідно
рахунка №112 від 05.10.2012р.».

Звертаючись до господарського суду з
позовом, ТДВ «Інтерресурси» зазначало,
що грошові кошти у сумі 26220грн.
знаходяться у відповідача
безпідставно, оскільки жодних
договорів між сторонами не укладалось,
відповідач не надавав ТДВ
«Інтерресурси» ніяких послуг та не
поставляв ніяких матеріалів, а тому
згідно ст.ст.1212,1213 ЦК України ці кошти
мають бути повернені йому як
безпідставно набуті відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення 26220грн. як безпідставно
набутих відповідачем, місцевий
господарський суд встановив з пояснень
представника позивача, що оплата була
проведена за рахунком №112 від 05.10.2012р.
за бруківку гранітну, проте товар до
цього часу не був поставлений, при
цьому вимога повернути кошти
залишилася без відповіді та
задоволення.

За цих обставин, суд першої інстанції
на підставі ст.1212, ч.2 ст.530 ЦК України
задовольнив позов про стягнення 26220грн.
як заборгованості з чим судова колегія
не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. До підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, належать договори
та інші правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою
статті 205 ЦК України правочин може
вичинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ч.1 ст.626, ст.629 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.638, ч.1 ст.639 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Договір може
бути укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Відповідно до ч.1-3 ст.180, ч.1 ст.181
Господарського кодексу України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору. Господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Відповідно до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно із ч.1 ст.656 ЦК України предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому.

Вимоги щодо форми окремих видів
договорів купівлі-продажу встановлені
ст.657 ЦК України: договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Виходячи з того, що позивач сплатив за
рахунком №112 від 05.10.2012р. 26220грн. в
оплату бруківки гранітної, а в рахунку
були зазначені всі істотні умови
стосовно придбання цього товару
(кількість, ціна, вартість та
найменування товару), колегія суддів
вважає, що між сторонами справи у
спрощений спосіб був укладений договір
купівлі- продажу бруківки гранітної, з
чим погодився представник позивача в
своїх поясненнях суду першої
інстанції, наголосивши, що товар йому
не був поставлений.

Відповідно до ст.662 ЦК України
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства.

Згідно із ст.663 ЦК України продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Зміст договору про купівлю-продаж
бруківки, укладеного у спрощений
спосіб, не дає змоги встановити строк
передачі відповідачем товару.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, ТДВ «Інтерресурси» не
зверталось до відповідача з вимогою
виконання зобов'язання (передачі
товару (бруківки), а лише направило ДП
«Підприємство Арбузинської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Миколаївській області (№83)» претензію
з вимогою повернути безпідставно
сплачені кошти у сумі 26220грн., оминаючи
увагою наявність домовленості про
купівлю бруківки гранітної.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про: 1)
повернення виконаного за недійсним
правочином; 2) витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно із положеннями ст.1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі. У разі неможливості
повернути в натурі потерпілому
безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Наявність підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення 26220грн. з
відповідача як безпідставно набутих
коштів виходячи із положень ст.ст.1212,1213
ЦК України судом першої інстанції не
досліджена, оскільки в оскаржуваному
рішенні відсутній належний юридичний
аналіз спірних правовідносин в
контексті правових підстав позовних
вимог.

Між тим, за змістом ст.1212 ЦК України під
безпідставним набуттям майна, у тому
числі грошових коштів, слід розуміти
такий перехід майна від однієї особи
до іншої, який або не ґрунтується на
прямій вказівці закону, або суперечить
меті правовідношення і його юридичному
змісту. Тобто відсутність правової
підстави означає, що набувач
збагатився за рахунок потерпілого поза
підставою, передбаченою законом,
іншими правовими актами чи правочином.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що кошти у сумі 26200грн.
були сплачені позивачем Державному
підприємству «Підприємство
Арбузинської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Миколаївській
області (№83)» на підставі рахунку №112,
виставленого останнім 05.10.2012р. за
виготовлення бруківки гранітної, тобто
такі кошти набуто за наявністю
правової підстави - договору
купівлі-продажу, укладеного у
спрощений спосіб (ч.1 ст.181
Господарського кодексу України).

Доказів припинення зобов'язань за цим
договором, визнання недійсним або
розірвання договору позивачем не
надано, а отже наразі набуття
відповідачем спірних грошових коштів
має правову підставу.

ТДВ «Інтерресурси» не скористалось
своїм правом вимагати передачі товару
з визначенням строку виконання
відповідачем такого зобов'язання,
позаяк зміст вимоги повернути кошти як
безпідставно набуті, надісланої
відповідачу 07.10.2013р., не узгоджується із
положеннями ст.530 ЦК України.

Колегія суддів враховує правову
позицію Верховного суду України,
викладену у постанові від 02.10.2013р.
№6-88цс13, відповідно до якої загальна
умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує
застосування інституту
безпідставного збагачення в
зобов'язальних (договірних) відносинах,
отримане однією зі сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню
іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК
України тільки за наявності ознаки
безпідставності такого виконання. Якщо
ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених
ст.ст.11,600,601,604-607,609 ЦК України, до
моменту його виконання, таке виконання
має правові підстави (підстави, з яких
виникло це зобов'язання). Набуття
однією із сторін зобов'язання майна за
рахунок іншої сторони в порядку
виконання договірного зобов'язання не
є безпідставним. Тобто у разі, коли
поведінка набувача, потерпілого, інших
осіб або подія утворюють правову
підставу для набуття (збереження)
майна, ст.1212 ЦК України може бути
застосована тільки після того, як така
правова підстава в установленому
порядку скасована, визнана недійсною,
змінена, припинена, або була відсутня
взагалі.

Таким чином, ТДВ «Інтерресурси» обрано
спосіб захисту своїх порушених прав, що
не відповідає змісту правовідносин, що
склалися між сторонами, у зв'язку із чим
відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення 26220грн. як безпідставно
набутих.

В частині стягнення 3% річних,
нарахованих позивачем на цю суму,
підстави для їх задоволення позову
також відсутні, оскільки таке
нарахування має похідний характер від
безпідставно заявлених до стягнення
26220грн.

На підставі вищевикладеного, суд
апеляційної інстанції скасовує
оскаржуване рішення господарського
суду Миколаївської області від
23.12.2013р. у зв'язку із невідповідністю
висновків суду обставинам, що мають
значення для вирішення справи,
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Суд апеляційної інстанції приймає нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ТДВ «Інтерресурси» як
заявлених за відсутності правових
підстав, визначених ст.1212 ЦК України.

Судові витрати, пов'язані з розглядом
справи в судах першої та апеляційної
інстанції, згідно із ст.49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.49,99, 101-105 ГПК України,
колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 23.12.2013р.
скасувати.

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Інтерресурси» на
користь Державного підприємства
«Підприємство Арбузинської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Миколаївській області (№83)» 913,50грн.
витрат по сплаті судового збору.

Доручити господарському суду
Миколаївської області видати
відповідний наказ із зазначенням
необхідних реквізитів.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено
28.03.2014р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя
Бєляновський В.В.