ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014
Справа № 905/3967/13
Суддя господарського суду Донецької
області Огороднік Д.М. при секретарі
судового засідання Коровіній І.С.,
розглянувши матеріали:

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Регіон"до
відповідача:Публічного акціонерного
товариства
"Енергомашспецсталь"простягнення 1 861
050,04 грн.представники сторін: від
позивача: Ієговська Ю.В. - представник
за довіреністю; від відповідача:
Цеваліхіна Я.І. - представник за
довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Регіон" до
Публічного акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" про стягнення 1 861
050,04грн., у тому числі основного боргу у
розмірі 1 698 953,02 грн., пені у розмірі 135
130,18 грн., 3% річних у розмірі 26 966,84грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
умови договору №15/293 від 01.03.2011 в
частині своєчасної та повної оплати
поставленого товару, у зв'язку з чим
заборгованість відповідача становить 1
698 953,02грн.

На підтвердження вказаних обставин,
позивач надав належним чином завірені
копії: договору поставки №15/293 від
01.03.2011; специфікації №21 від 01.08.2012, №22
від 22.09.2012, №23 від 28.09.2012, №24 від 03.12.2012;
видаткових накладних за 2012/2013 роки;
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей за
2012-2013 роки; листа №755 від 27.02.2013;
претензії №1031 від 22.04.2013; банківських
виписок.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду Донецької області
від 09.07.2013 у зв'язку з знаходженням у
відпустці судді Огороднік Д.М. справу
було передано на розгляд судді
Захарченко Г.В.

Ухвалою суду від 09.07.2013 відмовлено у
прийнятті зустрічної позовної заяви
Публічного акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "РЕГІОН"
про визнання договору №15/293 від 01.03.2011
недійсним.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду Донецької області
від 24.07.2013 справу передано на розгляд
судді Огороднік Д.М.

Ухвалою господарського суду Донецької
від 15.08.2013 провадження у справі №905/3967/13
зупинено до розгляду пов'язаної з нею
справи №905/5737/13 за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Регіон"
про визнання недійсним договору №15/293
від 01.03.2011 укладеного між сторонами.

Ухвалою суду від 27.02.2014 провадження у
справі №905/3967/13 поновлено.

В судове засідання 19.03.2014 позивач
з'явився, подав письмові пояснення, в
яких зазначив, що відповідачем
перераховано суму заборгованості у
розмірі 1500000,00грн. на рахунок позивача
після звернення позивача з позовом до
суду (позовна заява подано через
канцелярію суду 03.06.2013), тому позивач
просить стягнути з відповідача основну
заборгованість у розмірі 198 953,02грн.,
пеню у розмірі 135 130,18грн., 3% річних у
розмірі 26 966,84грн. На підтвердження
вказаних обставин, позивачем до
матеріалів справи додано копії
банківських виписок від 22.11.2013 на суму
500000,00грн., від 25.11.2013 на суму 500000,00грн.,
від 26.11.2013 на суму 500000,00грн.

Судом з'ясовано, що позивач не змінює
розмір позовних вимог, а тільки у своїх
письмових поясненнях зазначає про
новий розмір основної заборгованості.

Відповідач в судове засідання з'явився,
проти задоволення позовних вимог в
частині стягнення пені та 3% річних
заперечував, посилаючись при цьому на
невірність розрахунків позивача,
оскільки позивачем не вірно визначений
строк, протягом якого відповідач
зобов'язаний здійснити оплату вартості
товару.

Представники позивача та відповідача
клопотання щодо фіксації судового
процесу не заявляли, у зв'язку з чим,
розгляд справи здійснювався без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд

В С Т А Н О В И В:

01.03.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Регіон", як
постачальником (позивач) та Відкритим
акціонерним товариством
"Енергомашспецсталь, як покупцем
(відповідач) підписаний договір №15/293 (з
урахуванням специфікацій №21 від 01.08.2012,
№22 від 22.09.2012, №23 від 28.09.2012, №24 від
03.12.2012) (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору постачальник
зобов'язується передати у встановлений
строк лом чорних металів, далі по
тексту договору (товар), у власність
покупця, а покупець зобов'язується у
відповідності з умовами даного
договору прийняти цей товар та
оплатити його.

Згідно з п. 2.1., п. 2.2 договору ціна
продукції вказується в специфікаціях;
орієнтовна сума договору на момент
укладення складає 20 000 000 (двадцять млн.
гривень) 00коп.; загальна сума договору є
величиною змінною та складається із
суми усіх специфікацій, оформлених
відповідно до цього договору.

Відповідно до п. 5.1 договору строки та
умови поставки товару вказуються у
специфікаціях.

Пунктом 9.1 договору сторонами
передбачено, що оплата виконується
покупцем шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок в
національній валюті України.

Умови оплати визначаються у
специфікаціях (п. 9.2 договору).

Даний договір вважається договір
вступає в силу з моменту його
підписання та діє до 31.12.2013 (п. 13.2
договору).

Крім того, сторонами підписані
специфікації, а саме №21 від 01.08.2012 на
загальну суму 1 217 500,00грн., №22 від 22.09.2012
на загальну суму 1 167 500,00грн., №23 від
28.09.2012 на загальну суму 1 167 500,00грн., №24
від 03.12.2012 на загальну суму 1 167 500,00грн до
договору, відповідно до якої
постачальник зобов'язався здійснити
поставку продукції за найменуванням, у
кількості, за ціною, визначеними у
даній специфікаціях.

Пунктом 1 специфікацій визначено умови
поставки - FCA - ТОВ "Краматорський
металопрокатний завод".

Умови оплати - передоплата100% (п. 2
специфікацій).

Договір та специфікації до договору,
укладені між позивачем та
відповідачем, підписані сторонами та
скріплені їх печатками.

На виконання умов договору №15/293,
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 2 441 513,36грн., що
підтверджується видатковими
накладними за 2012-2013 роки, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Також позивачем до матеріалів справи
надано копії рахунків-фактур за 2012-2013
роки на вказану поставку товару.

Поставлений згідно вищезазначених
накладних товар на підставі
довіреностей за 2012-2013 роки на отримання
товарно-матеріальних цінностей з боку
відповідача прийнято уповноваженою
особою, що підтверджується підписом
останньої на вказаних накладних.

З представлених накладних вбачається,
що вони підписані обома сторонами без
жодних зауважень, містять усі
необхідні відомості про товар, а також
містять відомості про фактичне
отримання товару. Тобто, за своїми
ознаками такі накладні є
підтвердженням передачі позивачем та
приймання відповідачем спірного
товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо
отримання товару від позивача на
підставі договору, не надано.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що поставка товару позивачем
відповідачу на підставі вищевказаних
видаткових накладних здійснювались на
виконання договору №15/293 від 01.03.2011.

Оскільки відповідачем отримано товар,
відповідно до вищезазначених
накладних, у позивача без будь-яких
зауважень, оплата повинна
здійснюватись в терміни, передбачені
сторонами у договорі.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за своїм змістом та
правовою природою є договором
поставки, який підпадає під правове
регулювання норм ст. 712 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 264-271
Господарського кодексу України. В
частині, що не суперечить договору, до
вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного
кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. У разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до умов
укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Судом встановлено, що оплата вартості
товару, визначена у специфікаціях до
договору повинна була бути здійснена у
формі 100% попередньої оплати, однак
сторони своїми фактичними діями
змінили раніше погоджені умови оплати,
а саме позивач не отримавши попередню
оплату здійснив поставку товару, а
відповідач не здійснивши попередню
оплати отримав товар.

Згідно п.п.1.7 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" - якщо у договорі
або законі не встановлено строку
(терміну), у який повинно бути виконано
грошове зобов'язання, судам необхідно
виходити з приписів частини другої
статті 530 Цивільного кодексу України.
Цією нормою передбачено, між іншим, і
можливість виникнення обов'язку
негайного виконання; такий обов'язок
випливає, наприклад, з припису частини
першої статті 692 ЦК України, якою
визначено, що покупець за договором
купівлі-продажу повинен оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 Цивільного кодексу
України. Днем пред'явлення вимоги
кредитором слід вважати день, у який
боржник одержав надіслану йому вимогу,
а в разі якщо вимогу надіслано засобами
поштового зв'язку і підприємством
зв'язку здійснено повідомлення про
неможливість вручення поштового
відправлення, то днем пред'явлення
вимоги є дата оформлення названим
підприємством цього повідомлення.

Днем пред'явлення вимоги кредитором
слід вважати день, у який боржник
одержав надіслану йому вимогу, а в разі
якщо вимогу надіслано засобами
поштового зв'язку і підприємством
зв'язку здійснено повідомлення про
неможливість вручення поштового
відправлення, то днем пред'явлення
вимоги є дата оформлення названим
підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530
Цивільного кодексу України не
визначена форма пред'явлення вимоги
кредитором, останній може здійснити
своє право як шляхом надіслання
платіжної вимоги-доручення, так і
шляхом звернення до боржника з листом,
телеграмою, надіслання йому рахунка
(рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо
боржник (відповідач) заперечує
одержання ним такої вимоги, кредитор
(позивач) зобов'язаний подати
господарському суду докази її
надіслання боржникові. Останній, зі
свого боку, не позбавлений права подати
докази неодержання ним вимоги
кредитора (наприклад, довідку
підприємства зв'язку про ненадходження
на адресу боржника відповідного
рекомендованого поштового
відправлення). Ухилення боржника від
одержання на підприємстві зв'язку
листа, що містив вимогу (відмова від
його прийняття, нез'явлення на
зазначене підприємство після
одержання його повідомлення про
надходження рекомендованого або
цінного листа) не дає підстав вважати
вимогу непред'явленою.

За таких обставин, до спірних відносин
в частині встановлення строку,
протягом якого відповідач повинен був
здійснити оплату вартості товару слід
застосовувати ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України.

Частиною другою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Позивачем до матеріалів справи надано
копію претензії № 1031 від 22.04.2013, в якій
позивач вимагає від відповідача
погасити заборгованість за
поставлений товар у розмірі 1 843 474,25грн,
у тому числі основний борг у розмірі 1 698
953,02 грн., пеня у розмірі 120 478,34грн., 3%
річних у розмірі 24 042,89 грн.

Претензія отримана відповідачем 25.04.2013
(копія рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення
міститься в матеріалах справи), проте
відповідач відповіді на претензію не
надав, кошти не перерахував.

У ході розгляду справи, відповідач
погасив заборгованість у розмірі 1 500
000,00грн., що підтверджується платіжними
дорученнями від 22.11.2013 на суму 500
000,00грн., від 25.11.2013 на суму 500 000,00грн.,
від 26.11.2013 на суму 500 000,00грн.

Відповідно до п.1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі в разі, якщо
відсутній предмет спору.

За таких обставин, оскільки сума
основного боргу у розмірі 1 500 000,00грн.
оплачена відповідачем після порушення
провадження у справі, то провадження у
справі в цій частині позовних вимог
підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч.
1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Відповідачем не надано жодних доказів
на підтвердження перерахування
відповідачу решти суми основного боргу
у розмірі 198 953,02грн., а матеріали справи
таких не містять.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 198 953,02грн. суми основного
боргу є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позивач на підставі п.10.4
договору просить стягнути з
відповідача пеню за період з 03.08.2012 по
03.06.2013 у розмірі 135 130,18грн.

Відповідно до п. 10.4 договору у випадку
несвоєчасної оплати покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі 0,1% суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення, але не більше на
подвійної облікової ставки НБУ.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст. 218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Як встановлено судом вище, згідно ч. 2
ст. 530 Цивільного кодексу України
період прострочення виконання
зобов'язання відповідачем починається
з 03.05.2013, тому відповідачем невірно
визначений період нарахування пені.

За розрахунком суду, розмір пені за
період з 03.05.2013 (дата визначена судом) по
03.06.2013 (дата визначена позивачем)
(кількість днів прострочення становить
32 (визначено судом) складає 22342,40грн. (1 698
953,02грн. х 7,5х 2 : 100 : 365 х 32= 22 342,40грн.), який
і підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, зумовлено, що боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи несвоєчасну оплату
відповідачем отриманої продукції,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 3% річних за період з 03.08.2012
по 03.06.2013 у розмірі 29 966,84грн.

Матеріалами справи доведено, що строки
виконання грошового зобов'язання
відповідачем порушені, так як до
пред'явлення позивачем позову щодо
стягнення 3% річних фактично залишилось
невиконаним грошове зобов'язання
відповідача перед позивачем.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не
звільняє боржника від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, що прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Як судом встановлено вище, згідно ч. 2
ст. 530 Цивільного кодексу України
період прострочення виконання
зобов'язання відповідачем починається
з 03.05.2013, тому відповідачем невірно
визначений період нарахування 3%
річних.

За розрахунком суду, розмір 3% річних за
період з 03.05.2013 (дата визначена судом) по
03.06.2013 (дата визначена позивачем)
(кількість днів прострочення становить
32 (визначено судом) складає 4468,48грн. (1 698
953,02грн. х 3: 100 : 365 х 32= 4468,48грн.), який і
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню
частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати підлягають розподілу між
сторонами пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п.1-1 ч. 1 ст.80,
ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Енергомашспецсталь" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Регіон" суми
основного боргу у розмірі 1500000,00грн.
припинити.

3.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Енергомашспецсталь"
(м.Краматорськ, Донецька область, 84306,
з будь якого рахунку
виявленого державним виконавцем під
час виконавчого провадження) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Регіон" (вул.Артема,
97, м.Донецьк, 83000, ) суму
основного боргу у розмірі 198 953 (сто
дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот
п'ятдесят три) грн. 02 коп., пені у
розмірі 22 342 (двадцять дві тисячі триста
сорок дві) грн. 40 коп., 3% річних у розмірі
4468 (чотири тисячі шістдесят вісім) грн.
48коп., судовий збір у розмірі 34 515
(тридцять чотири тисячі п'ятсот
п'ятнадцять) грн. 28 коп.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

5. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Суддя
Д.М.
Огороднік

Дата складення повного рішення 24.03.2014.