КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р. Справа№ 925/1654/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Іоннікової І.А.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання
Шалівського В.О.

за участю представника

від позивача: Лещенко Н.А. - дов. від
02.01.2014 року № 6

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу
Звенигородського підприємства
теплових мереж на рішення
господарського суду Черкаської
області від 28.11.2013 року

у справі № 925/1654/13 (суддя Дорошенко М.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації „Черкасигаз" (м. Черкаси)

до Звенигородського підприємства
теплових мереж (м. Звенигородка
Черкаської області)

про стягнення 1 421 747 грн. 20 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської
області звернулося Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
„Черкасигаз" з позовом до
Звенигородського підприємства
теплових мереж про стягнення з
відповідача на користь позивача 1 307 136
грн. 69 коп. - основного боргу за
постачання природного газу, 93 047 грн. 42
коп. - пені відповідно до договору, 21 563
грн. 09 коп. - 3% річних, а всього 1 421 747 грн.
20 коп.

Рішенням від 28.11.2013 року господарський
суд Черкаської області позов
задовольнив частково. Стягнув з
Звенигородського ПТМ на користь ПАТ
„Черкасигаз" - 1 307 136 грн. 69 коп. боргу, 87
621 грн. 89 коп. пені, 20 477 грн. 98 коп. 3%
річних і 28 304 грн. 73 коп. витрат на
сплату судового збору. У задоволенні
решти позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
місцевого господарського суду
Звенигородське ПТМ звернулося до
апеляційного господарського суду з
клопотанням про відновлення
пропущеного строку та з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Черкаської області від 28.11.2013 року №
925/1654/13 в частині задоволення позовних
вимог щодо стягнення пені в сумі 54 848
грн. 29 коп. та 3% річних в сумі 13 517 грн. 72
коп.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014 року
Звенигородському підприємству
теплових мереж було відновлено строк
на апеляційне оскарження, його
апеляційна скарга була прийнята до
провадження та призначено розгляд
справи № 925/1654/13 у судовому засіданні за
участю представників сторін.

В судове засідання 27.03.2014 року
повноважні представники відповідача
не з'явилися та про причини неявки суд
не повідомили, хоча про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Після обговорення
судова колегія дійшла висновку, що
неявка повноважних представників
відповідача не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 27.03.2014 року
представник позивача проти вимог
апеляційної скарги заперечувала з
підстав, викладених у відзиві на
апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши застосування
норм матеріального та процесуального
права судом першої інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи
01.03.2013 року Відкрите акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації „Черкасигаз"
(постачальник, який 25.09.2013 року був
перейменований у Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації „Черкасигаз") та
Звенигородське підприємство теплових
мереж (споживач) уклали договір на
постачання природного газу за
регульованим тарифом № 06/222/ТЕ-13,
відповідно до умов якого постачальник
постачає природний газ (далі - газ)
споживачу в обсягах і порядку,
передбачених договором для
забезпечення потреб суб'єктів, які
виробляють теплову енергію, у тому
числі блочних (модульних) котелень,
установлених на дахові та прибудованих
(в обсягах природного газу, який
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням), а споживач оплачує
постачальнику вартість газу і наданих
послуг у розмірах, строках, порядку та
на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 2.6 договору від 01.03.2013 року №
06/222/ТЕ-13 послуги з постачання газу
підтверджуються підписаним сторонами
актом приймання - передачі газу, що
оформляється за даними вузлів обліку,
визначених у додатку 1 до договору.

Пунктом 2.9 договору від 01.03.2013 року №
06/222/ТЕ-13 встановлено, що акти
приймання-передачі газу є підставою
для остаточних розрахунків споживача з
постачальником.

У п. 4.2.2 договору від 01.03.2013 року №
06/222/ТЕ-13 його сторони визначили, що
загальна вартість 1000 куб.м газу з
врахуванням тарифів на його
транспортування, розподілу та
постачання, цільової надбавки (2%) до
ціни газу становить 1 091 грн., крім того
ПДВ 218 грн. 20 коп., а разом 1 309 грн. 20 коп.

Пунктом 4.6 розділу 4 договору від 01.03.2013
року № 06/222/ТЕ-13 встановлено, що оплата
вартості послуг з постачання газу
здійснюється споживачем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки.

Відповідно до п. 10.1 договору від 01.03.2013
року № 06/222/ТЕ-13 цей договір набирає
чинності з 01.01.2013 року та укладається на
строк до 31.12.2013 року.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків.

Ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу
України визначає, що за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу
України, за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

На виконання умов договору від 01.03.2013
року № 06/222/ТЕ-13 позивач здійснив
поставку природного газу на користь
відповідача на загальну суму 1 353 699 грн.
69 коп., у тому числі: у січні 2013 року - 360
147 куб. м на суму 471 504 грн. 44 коп., у лютому
2013 року - 271 124 куб.м на суму 354 955 грн. 54
коп., у березні 2013 року - 309 527 куб.м на
суму 405 232 грн. 75 коп. і у квітні 2013 року -
93 192 куб.м на суму 122 006 грн. 96 коп., що
підтверджується підписаними сторонами
актами приймання - передачі природного
газу від 31.01.2013 року, 28.02.2013 року, 31.03.2013
року і 30.04.2013 року.

Місцевим господарським судом вірно
зазначено, що при цьому в усіх вказаних
актах приймання - передачі природного
газу є посилання на договір від 01.03.2013
року № 06/222/ТЕ-13, який був укладений
01.03.2013 року, тобто пізніше дат 31.01.2013
року і 28.02.2013 року, якими датовані акти
приймання - передачі природного газу,
поставленого у січні та у лютому 2013
року.

Як визначено ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України
зазначено, що кожна сторона повинна
вжити заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати поставленого йому позивачем у
січні - квітні 2013 року за договором від
01.03.2013 року № 06/222/ТЕ-13 виконав частково,
сплативши позивачу 26.09.2013 року 46 563 грн.
вартості отриманого ним природного
газу.

Доказів погашення заборгованості у
розмірі 1 307 136 грн. 69 коп. відповідач
суду не надав.

З урахуванням викладеного місцевий
господарський дійшов вірного висновку
про задоволення позову в частині
стягнення з відповідача 467 037 грн. 81 коп.
основного боргу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється, що
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Пункт 6.2.2 договору від 01.03.2013 року №
06/222/ТЕ-13 передбачає, що у разі порушення
споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 договору, із
споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми прострочення платежу за кожен
день прострочення платежу.

За прострочення оплати природного газу
публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
„Черкасигаз" нарахувало
Звенигородському підприємству
теплових мереж до сплати: 93 047 грн. 42 коп.
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, у тому числі: 34697 грн.
57 коп. пені за дні прострочення з 15.02.2013
року по 17.08.2013 року в оплаті природного
газу, поставленого в січні 2013 року; 25 576
грн. 25 коп. пені за дні прострочення з
15.03.2013 року по 13.04.2013 року в оплаті
природного газу, поставленого в лютому
2013 року; 26 345 грн. 67 коп. пені за дні
прострочення з 15.04.2013 року по 30.09.2013 року
в оплаті природного газу, поставленого
в березні 2013 року і 6 427 грн. 93 коп. пені
за дні прострочення з 15.05.2013 року по
30.09.2013 року в оплаті природного газу,
поставленого в квітні 2013 року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду зробила
перерахунок розміру пені та дійшла
висновку, що місцевий господарський
суд правомірно обмежив розмір
стягуваної пені до 87 621 грн. 89 коп., так
як фактично акти приймання-передачі
природного газу були підписані
сторонами не раніше 01.03.2013 року - дня
укладання вказаного договору.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що станом на 15.02.2013 року акт
приймання-передачі природного газу,
поставленого у січні 2013 року, ще не був
підписаний сторонами, тому підстав,
передбачених п. 2.9 договору від 01.03.2013
року № 06/222/ТЕ-13, для оплати цього газу у
строк до 14.02.2013 року станом на цю дату не
було. Відтак згідно з п. 2.9 та п. 4.6
договору від 01.03.2013 року № 06/222/ТЕ-13
остаточний розрахунок за природний
газ, поставлений у січні 2013 року,
відповідач зобов'язаний був здійснити
до 14.03.2013 року разом із оплатою
природного газу, поставленого у лютому
2013 року.

Місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку, що за таких обставин
позивач не має права на стягнення з
відповідача пені у сумі 5 425 грн. 53 коп.,
нарахованих за дні прострочення з
15.02.2013 року по 14.03.2013 року в оплаті
природного газу, поставленого у січні
2013 року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає
безпідставними посилання відповідача
в апеляційній скарзі на те, що до 01.03.2013
року з нього не підлягали стягненню
пеня та 3% річних, оскільки відповідач
сам уклав договір від 01.03.2013 року №
06/222/ТЕ-13, в якому було передбачено, що
його дія поширюється на відносини, що
виникли між сторонами протягом січня,
лютого 2013 року, тобто до укладення
цього договору.

Частиною 3 ст. 631 Цивільного кодексу
України встановлено, що сторони можуть
встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення.

Згідно з ч. 7 ст. 180 Господарського
кодексу України на зобов'язання, що
виникли у сторін до укладення ними
господарського договору, не
поширюються умови укладеного договору,
якщо договором не передбачено інше.

Таким чином укладання договору, дія
якого поширюється на відносини, що
виникли між сторонами протягом січня,
лютого 2013 року, тобто до укладення
цього договору, відповідає вимогам ч. 3
ст. 631 Цивільного кодексу України та ч. 7
ст. 180 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який построчив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
„Черкасигаз" нарахувало
Звенигородському підприємству
теплових мереж до сплати 21 563 грн. 09 коп.
3% річних за 227 днів прострочення з 15.02.2013
року по 30.09.2013 року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду зробила
перерахунок розміру 3% річних та дійшла
висновку, що місцевий господарський
суд правомірно обмежив розмір
стягуваної суми 3% річних до 20 477 грн. 98
коп. так як фактично акти
приймання-передачі природного газу
були підписані сторонами не раніше
01.03.2013 року - дня укладання вказаного
договору. А отже позивач не має права на
стягнення з відповідача 3% річних у сумі
1 085 грн. 11 коп., нарахованих за дні
прострочення з 15.02.2013 року по 14.03.2013 року
в оплаті природного газу, поставленого
у січні 2013 року.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому відсутні підстави для
скасування рішення господарського
суду.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Звенигородського підприємства
теплових мереж на рішення
господарського суду Черкаської
області від 28.11.2013 року по справі №
925/1654/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 28.11.2013 року по
справі № 925/1654/13 залишити без змін.

3. Справу № 925/1654/13 повернути до
господарського суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Повний текст постанови
підписано__27.03.2014 р.__

Головуючий суддя
О.М. Гаврилюк

Судді
І.А. Іоннікова

А.Г. Майданевич