ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

26 березня 2014 року
Справа № 913/222/14

Провадження №28/913/222/14

За позовом обласного комунального
підприємства «Компанія
«Луганськвода», м. Луганськ, в
особі відокремленого підрозділу
«Південне управління комунального
підприємства «Компанія
«Луганськвода», м. Луганськ

до відповідача - Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго», м. Луганськ

про стягнення 33541,73 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Круглова
Є.О.

У засіданні брали участь:

від позивача:
Вішнікіна Д.Г., за дов. № 78 від 03.09.2013;

Каушан С.О., за
дов. № 164 від 03.09.2013

від відповідача: Тагієв А.С.,
за дов. № 10-д від 23.01.2014.

Суть спору: позивачем на підставі ст. 1212
ЦК України заявлені вимоги про
стягнення з відповідача боргу в сумі
33541,73 грн. по оплаті вартості послуг з
водопостачання та водовідведення,
наданих відповідачу у бездоговірний
період з 01.09.2013 по 31.12.2013.

Відповідач відзивом на позовну заяву №
52/14-4 б/н від 04.02.2014 та доповненнями до
відзиву № 15/42-4-б/н від 25.03.2014 проти
позову заперечує, посилаючись на те, що
оплата зазначених послуг повинна
здійснюватись на підставі відомостей
про фактичні обсяги спожитої води та
обсягів стічних вод, що скидалися до
мереж позивача в період з вересня по
грудень 2013 включно; у визначенні
обсягів спожитої води сторони не мали
розбіжностей, оскільки вони
визначались показниками лічильників.
Об'єм стічних вод, які надходять від
«Споживача» у даному випадку повинні
встановлюватися по кількості спожитої
води, відповідно до показників приладу
обліку води за виключенням витрат води
на підживлення системи
теплопостачання та кількості води
витраченої на гаряче водопостачання
(населенням, бюджетних та інших
установ). Щодо обсягів стічних вод, які
надійшли від використання води на
власні потреби відповідач зазначив, що
сплачує їх у повному обсязі. Крім того,
теплопостачаючі мережі відповідача не
з'єднані з системою централізованого
водовідведення, стячні води
утворюються при використанні
відповідачем холодної води лише на
власні потреби та хімводоочищення, де є
показники засобу обліку холодної води.

Також, відповідач зазначив, що згідно п.
5.30 Правил користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України 27.06.2008 № 190, які
зареєстровані в Міністерстві юстиції
України 07.10.2008 за N 936/15627 (далі за текстом
- Правила) в разі, коли питна вода
входить до складу продукції
підприємства і потім не попадає до
комунальної каналізації, оплата за
викиди стоків розраховується за
різницею об'єму води, отриманої
підприємством із всіх видів джерел та
об'єму води, яка увійшла до складу
продукції.

26.02.2014, в силу приписів ст. 2-1 ГПК
України, автоматизованою системою
документообігу суду здійснено
повторний перерозподіл справи та її
розгляд доручено судді Корнієнко В.В.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

У період з 01.09.2013 по 31.12.2013 року між
сторонами по справі не існувало
договірних відносин, зокрема, судом
розглядався спір щодо встановлення
договірних відносин з водопостачання
та водовідведення між сторонами.

А саме, ухвалою від 09.01.2014 господарський
суд Луганської області припинив
провадження у справі № 913/3027/13 на
підставі п. 1.1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України. Свою
ухвалу суд вмотивував тим, що оскільки
зобов'язання між сторонами за проектом
договору № 7/1 від 02.09.2013 відповідно до п.
11.1 проекту мали тривати до 31.12.2013, то
спір щодо розбіжностей, які виникли при
укладанні цього договору, може бути
вирішений в судовому порядку до 31.12.2013.
Господарський суд виходить з того, що
після закінчення встановленого
проектом договору строку його дії,
предмет спору щодо врегулювання
розбіжностей, які виникли при
укладанні договору, є відсутнім.

Згідно ст.19 Закону України "Про питну
воду та питне водопостачання", послуги
з питного водопостачання надаються
споживачам підприємством питного
водопостачання на підставі договору.

Позивачем заявлені позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача боргу у сумі 33541,73 грн. на
підставі ст. 1212 Цивільного кодексу
України.

Відповідач відзивом на позовну заяву №
52/14-4 б/н від 04.02.2014 та доповненнями до
відзиву № 15/42-4-б/н від 25.03.2014 проти
позову заперечує, посилаючись на те, що
оплата зазначених послуг повинна
здійснюватись на підставі відомостей
про фактичні обсяги спожитої води та
обсягів стічних вод, що скидалися до
мереж позивача в період з вересня по
грудень 2013 включно; у визначенні
обсягів спожитої води сторони не мали
розбіжностей, оскільки вони
визначались показниками лічильників.
Об'єм стічних вод, які надходять від
«Споживача» у даному випадку повинні
встановлюватися по кількості спожитої
води, відповідно до показників приладу
обліку води за виключенням витрат води
на підживлення системи
теплопостачання та кількості води
витраченої на гаряче водопостачання
(населенням, бюджетних та інших
установ). Щодо обсягів стічних вод, які
надійшли від використання води на
власні потреби відповідач зазначив, що
сплачує їх у повному обсязі. Крім того,
теплопостачаючі мережі відповідача не
з'єднані з системою централізованого
водовідведення, стячні води
утворюються при використанні
відповідачем холодної води лише на
власні потреби та хімводоочищення, де є
показники засобу обліку холодної води.

Також, відповідач зазначив, що згідно п.
5.30 Правил в разі, коли питна вода
входить до складу продукції
підприємства і потім не попадає до
комунальної каналізації, оплата за
викиди стоків розраховується за
різницею об'єму води, отриманої
підприємством із всіх видів джерел та
об'єму води, яка увійшла до складу
продукції.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню за таких підстав:

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Тобто, ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу
України припускає можливість
виникнення двох зобов'язань з
безпідставного збагачення: перший вид -
зобов'язання, що виникли внаслідок
безпідставного придбання; другий вид -
зобов'язання, що виникли внаслідок
безпідставного збереження /несплата
комунальних послуг, якими фактично
скористався набувач при відсутності
договору/.

У даному випадку має місце несплата
комунальних послуг з водопостачання та
водовідведення, якими при відсутності
договору фактично скористався набувач
- відповідач.

Як вбачається з розрахунку позивача у
спірний період - з 01.09.2013року по
31.12.2013року відповідачу надано послуг на
суму 33541,73 грн.

Факт надання позивачем послуг з
водопостачання та водовідведення
підтверджується належними доказами у
справі, а саме, відповідними
груп-рахунками за вказані періоди про
кількість поданої води та прийнятих
стоків.

Факт отримання послуг відповідачем не
заперечується.

Дані рахунки відповідач приймав та
частково їх оплачував, заборгованість
за надані послуги з водопостачання та
водовідведення за період з 01.09.2013 по
31.12.2013 складає 33541,73 грн.

Розрахунок кількості стічних вод
здійснено позивачем виходячи з п. 3.14 та
п. 5.29 Правил.

Відповідно до п. 3.14 Правил, у разі
відсутності у споживача засобів обліку
на каналізаційних випусках кількість
стічних вод визначається за кількістю
води, що надходить з мереж
централізованого водопостачання та з
інших джерел.

Відповідно до п. 5.29 Правил, у разі
відсутності засобів обліку стічних вод
їх облік здійснюється такими методами:
за допомогою засобів обліку на
водозаборах; за паспортною
продуктивністю насосів на водозаборах;
за паспортним дебітом усіх свердловин
та проектною потужністю поверхневого
водозабору; на підставі витрат води на
технологічні потреби; на підставі
замірів кількості стічних вод, що
надходять до мереж водовідведення.

При цьому, п. 5.29 Правил визначено, що
метод визначення кількості стічних вод
встановлюється виробниками.

Судом встановлено, що у відповідача
відсутні засоби обліку стічних вод (з
пояснень позивача та самого
відповідача).

Оскільки право обрати метод визначення
кількості стічних вод належить
позивачу, останнім, кількість стічних
вод визначається за допомогою засобів
обліку на водозборах.

Доводи відповідача, якими він
заперечує проти позову (про те, що
оплата послуг повинна здійснюватись на
підставі відомостей про фактичні
обсяги спожитої води та обсягів
стічних вод, що скидалися до мереж
позивача, та те, що об'єм стічних вод,
які надходять від «Споживача» у даному
випадку повинні встановлюватися по
кількості спожитої води, відповідно до
показників приладу обліку води за
виключенням витрат води на підживлення
системи теплопостачання та кількості
води витраченої на гаряче
водопостачання (населенням, бюджетних
та інших установ) не приймаються судом
до уваги, так як через відсутність у
відповідача засобів обліку стічних вод
неможливо визначити їх кількість. У
такому випадку, позивачем правомірно
застосовується положення п. 3.14 Правил.

Посилання відповідача на те, що
застосуванню підлягає п. 5.30 Правил,
згідно якого у разі коли питна вода
входить до складу продукції споживачів
і згодом не потрапляє до
централізованих мереж водовідведення,
оплата за скидання стоків визначається
за різницею обсягу води, одержаної
підприємством з усіх видів джерел, і
обсягу води, що увійшла до складу
продукції, судом не приймаються
виходячи з наступного.

Відповідач надає послуги з
централізованого теплопостачання, що,
за змістом ст. 1 Закону України «Про
теплопостачання», полягає у
виробництві, транспортування та
постачанні теплової енергії
споживачам. Під час такої діяльності
відповідач використовує воду як
теплоносій.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
теплопостачання», теплоносієм є рідка
або газоподібна речовина, що циркулює у
трубах або каналах і передає теплову
енергію в системах теплопостачання,
опалення, вентиляції та технологічних
установках.

Технологічний процес централізованого
опалення - це закритий процес
циркуляції води в замкненому циклі.

Отже, вода яка використовується як
теплоносій в процесі теплопостачання
не входить до складу продукту, який
виробляє відповідач, - теплової
енергії, оскільки не споживається
кінцевими споживачами на відміну від
теплової енергії, а є лише речовиною за
допомогою якої здійснюється
транспортування теплової енергії до
споживача.

Таким чином, не можна вважати, що вона
входить до складу продукції
відповідача.

Відповідно, оскільки належними
доказами у справі не доведено, що вода
входить до складу продукції
відповідача, відповідач невірно
застосував п. 5.30 Правил при розрахунку
кількості стічних вод, що скинуті у
спірний період.

Аналогічної правової позиції також
притримуються Донецький апеляційний
господарський суд при розгляді
подібних справ (копія постанова ДАГС
від 22.12.2010 по справі № 17/124 залучена до
матеріалів справи).

За таких обставин, вимоги про стягнення
з відповідача боргу в сумі 33541,73 грн.,
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України
витрати позивача на судовий збір в сумі
1827 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго», м. Луганськ, вул.
Куракіна, 23-А, ідентифікаційний код
24047779, на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганськвода», м.
Луганськ, кв. Пролетаріату Донбасу, 166,
ідентифікаційний код 35554719, борг в сумі
33541,73 грн., судовий збір в сумі 1827 грн.;
наказ видати.

26 березня 2014 р. було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 31
березня 2014 р. і може бути оскаржене
протягом 10 днів з цієї дати.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
В.В. Корнієнко