ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року Справа № 904/8243/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Петренко А.С.

від відповідача: не з'явився

розглянувши касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

на постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.02.2014р.

у справі № 904/8243/13 Господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства
"Марганецьтепломережа"

про стягнення 3 318 465,51грн.,

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Комунального
підприємства "Марганецьтепломережа"
про стягнення 3318465,51грн. заборгованості
за поставлений природний газ, в тому
числі: 2714084,38грн. основного боргу,
279043,96грн. пені, 106077,52грн. інфляційних
втрат, 219259,65грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 21.11.2013р.
(суддя Соловйова А.Є.), позов задоволено
частково, стягнуто з Комунального
підприємства "Марганецьтепломережа"
на користь Дочірньої компанії "Газ
Україна" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 2714084,38грн.
основного боргу, 219259,65 грн. 3% річних,
139521,98грн. пені, 64247,76 грн. судового збору.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.02.2014р. (судді: Чимбар Л.О., Чоха Л.В.,
Антонік С.Г.) зазначене судове рішення
скасоване в частині відмови у позові
щодо стягнення суми інфляційних втрат,
в цій частині прийняте нове рішення,
яким з відповідача на користь позивача
стягнуто 84364,88грн. інфляційних втрат та
відповідно розподілений судовий збір.
В решті судове рішення залишене без
змін.

Не погодившись частково з прийнятою у
справі постановою, Дочірня компанія
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" звернулась
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст.ст.12, 625 Цивільного кодексу
України, ст.ст.4, 4-3, 4-7, 43, 55, 83
Господарського процесуального кодексу
України, просить її скасувати в
частині відмови у стягнені 22712,64грн.
інфляційних втрат та прийняти в цій
частині нове рішення, яким
задовольнити вказані позовні вимоги.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Господарськими судами встановлено:

20.12.2010 року позивач (Постачальник) та
відповідач (Покупець) уклали договір
№06/10-2456 БО-3 про закупівлю природного
газу за державні кошти (надалі -
Договір), відповідно до умов якого
Постачальник зобов'язався поставити
Покупцеві в період з 01 січня 2011 року по
31 грудня 2011 року імпортований
природний газ, а Покупець зобов'язався
прийняти і оплатити природний газ в
обсязі, зазначеному в п.1.2. цього
Договору. (п.п.1.1., 1.2. Договору).

Згідно з п.4.1. Договору сторони погодили
наступний порядок розрахунків:

- перша оплата в розмірі 34 відсотки
від вартості запланованих місячних
обсягів постачання проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу до 20 та 30 (31)
числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюються на
підставі акта приймання-передачі газу
до 10 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Позивач, на виконання умов договору за
відповідними актами
приймання-передачі передав у власність
відповідача протягом січня-березня 2011
року природний газ на загальну суму
7797252,02грн. Відповідач за поставлений
природний газ розрахувався частково в
розмірі 5083167,64грн. та з порушенням
строків, встановлених п.4.1. Договору,
внаслідок чого у нього виник перед
позивачем борг в розмірі 2714084,28грн.

У зв'язку з порушенням відповідачем
умов договору щодо оплати отриманого
природного газу, позивачем на вказану
суму боргу нараховано 3% річних у сумі
219259,65грн., інфляційні втрати у розмірі
106077,52грн., пеню в сумі 279043,96грн.
Господарськими судами перевірено
правильність розрахунку вказаних сум
та встановлено, що розрахунок пені та
річних є правильним. При перевірці
розрахунку суми інфляційних втрат
господарськими судами встановлено, що
позивач здійснив вказаний розрахунок
за період з лютого 2011року по червень 2013
року, тоді як з даним позовом Дочірня
компанія "Газ України" звернулась у
жовтні 2013 року, тобто індекси інфляції
за липень - вересень 2013 року позивачем
не враховані. Зважаючи на вказану
обставину, місцевий господарський суд
відмовив у задоволенні позову в
частині стягнення суми інфляційних
втрат через неправильність її
розрахунку. Апеляційний господарський
суд здійснив самостійний розрахунок
суми інфляційних втрат з урахуванням
індексів інфляції за липень - вересень
2013 року, тобто за весь період
прострочення та встановив, що до
стягнення підлягає сума інфляційних
втрат у розмірі 84364,88грн.

Разом з тим, відповідачем було заявлене
клопотання про зменшення суми пені, що
підлягала до стягнення. На
підтвердження викладених у клопотанні
обставин подані відповідні документи.

За приписами статті 193 Господарського
кодексу України, статей 526, 629
Цивільного Кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають встановлені
договором правові наслідки, зокрема
сплата неустойки - штрафу, пені, які
обчислюється відповідно до ст. 549 цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу; якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України також визначено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Господарські суди дослідили наявність
підстав, передбачених ст. 233
Господарського кодексу України, ст. 551
Цивільного кодексу України для
зменшення розміру штрафних санкцій та
правомірно зменшили заявлений до
стягнення розмір пені до 50%, що
становить 139521,98грн., з чим погоджується
і суд касаційної інстанції.

З урахуванням норм наведеного
законодавства та встановлених
обставин справи щодо порушення
відповідачем умов договору з оплати
отриманого природного газу,
господарські суди попередніх
інстанцій правомірно стягнули з
відповідача на користь позивача
вищезазначені суми основного боргу та
пені.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як зазначалося вище, суди встановили,
що розмір суми 3% річних обрахований
позивачем правильно. А відтак,
господарські суди правильно вирішили
спір в частині стягнення суми річних.

Щодо вирішення спору в частині
позовних вимог про стягнення суми
інфляційних втрат судова колегія
відзначає наступне.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позову у вищезазначеній
частині з тих підстав, що сума
інфляційних втрат нарахована
позивачем за період з лютого 2011року по
червень 2013 року, а позов подано у жовтні
2013 року. Суд апеляційної інстанції
здійснив самостійний розрахунок суми
інфляційних втрат та встановив, що до
стягнення підлягають 84364,88грн.
інфляційних втрат. При цьому були
враховані індекси інфляції за період з
моменту виникнення боргу до моменту
звернення до суду з даним позовом.

Згідно ч. 2 ст. 83 ГПК України
господарський суд має право, приймаючи
рішення, виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.

Отже, приймаючи рішення господарські
суди при визначенні періоду
нарахування інфляційних втрат
наведеного не врахували.

За таких обставин, суд касаційної
інстанції вважає, що оскаржувані
судові рішення як прийнятті з
порушенням норм процесуального права в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача суми інфляційних
втрат, підлягають скасуванню з
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11,
111-12 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський
суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз
України"задовольнити частково.

Рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 21.11.2013р.
та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.02.2014р. у справі №904/8243/13 скасувати в
частині вирішення спору про стягнення
суми інфляційних втрат, а справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Головуючий суддя Карабань В.Я.
Судді Жаботина Г.В.
Ковтонюк Л.В.