ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.03.2014
Справа № 905/783/14

Суддя господарського суду Донецької
області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання
Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Управління міського майна
Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь

до відповідача: Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі
Донецької області, м. Маріуполь

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Управління освіти
Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь

про відновлення становища, яке
існувало до порушення, шляхом
зобов'язання відповідача привести
приміщення №1, яке розташовано на 1
поверсі нежитлової будівлі Літ.А-2 по
вул. Заворуєва, 6 у м.Маріуполі в
первісний стан, який відображено у
технічному паспорті, який видало МКП
«Маріупольське БТІ» станом на 12.06.1991р.
Зобов'язати відповідача в приміщенні
№1 поновити конструкції трубопроводу
гарячої та холодної води (в т.ч. підводи
до 4 умивальників), каналізаційні стоки.
Встановити 4 умивальника, мийку та
обробки посуди.

за участю представників сторін:

від позивача: Катан І.М. - за
довіреністю;

від відповідача: Бобровська Н.Є. - за
довіреністю;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Управлінням міського
майна Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь, до Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Маріуполі
Донецької області, м. Маріуполь, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Управління освіти
Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь про відновлення становища,
яке існувало до порушення, шляхом
зобов'язання відповідача привести
приміщення №1, яке розташовано на 1
поверсі нежитлової будівлі Літ.А-2 по
вул. Заворуєва, 6 у м.Маріуполі в
первісний стан, який відображено у
технічному паспорті, який видало МКП
«Маріупольське БТІ» станом на 12.06.1991р.
Зобов'язати відповідача в приміщенні
№1 поновити конструкції трубопроводу
гарячої та холодної води (в т.ч. підводи
до 4 умивальників), каналізаційні стоки.
Встановити 4 умивальника, мийку та
обробки посуди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що після
розірвання договору оренди та
прийняття орендованого приміщення з
оренди позивачем та
балансоутримувачем було встановлено,
що нежитлове приміщення переплановано
та перебудовано без погодження з
орендодавцем та балансоутримувачем. У
зв'язку із припиненням договору оренди
та здійсненим відповідачем без згоди
наймодавця та балансоутримувача
переплануванням орендованого
приміщення, позивач звернувся до суду
із позовом про відновлення становища,
яке існувало до порушення.

Третя особа у судові засідання не
з'являлася, у клопотанні від 20.02.2014р. та
від 03.03.2014р. позовні вимоги підтримує у
повному обсязі та просить суд справу
розглянути без участі представника
третьої особи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
від 13.03.2014р. проти позову заперечував та
зазначив, приміщення надавалося Фонду
для виконання розпорядження голови
Донецької обласної адміністрації від
05.03.2001р. «Про надання допомоги в
організації діяльності Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві в області».
Відділення фонду з 2001р. по 2013р.
виконувало свої обов'язки по оренді
приміщення, утримання його в належному
стані у повному обсязі, претензій щодо
утримання орендованого приміщення або
його використання від орендодавця та
балансоутримувача за весь час
користування приміщенням не надходило.
Крім того відповідач зазначив, що
прийняте у 2001р. приміщення знаходилося
у стані, який виключав можливість
використовувати його за призначенням,
у зв'язку із чим відповідачем були
здійсненні поточні ремонти
орендованого приміщення.

За клопотанням представників сторін
справа слухалась без фіксації судового
процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції
України, статті 9 Європейської хартії
регіональних мов або мов меншин
(ратифікована Законом України від 15
травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав
національностей України ( від 1
листопада 1991р. N1771), статті 12 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", статті 14 Закону України «Про
засади державної мовної політики» (від
03 липня 2012р. №5029-VІ) та усним
клопотанням представника позивача,
справа розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд встановив:

01 червня 2001р. між Управлінням міського
майна Маріупольської міської ради
(Орендодавець) та Відділенням
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі
(Орендар) був укладений договір №613-И на
оренду нежитлового приміщення, що
знаходиться в комунальній власності м.
Маріуполя.

За умовами укладеного договору (п.1.1.)
Орендодавець передав, а Орендар
прийняв в строкове платне користування
нежитлове приміщення, за адресою: м.
Маріуполь, вул. Заворуева, 6, загальною
площею 111,20кв.м., для використання під
відділення фонду Іллічівського району.

Відповідно до п.7.5. договору у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну договору після
закінчення його строку, протягом
місяця, він вважається продовженим на
той же строк та на тих же умовах, які
були передбачені даним договором.

Договір підписаний обома сторонами.
Заяв щодо відмови від договору
сторонами до матеріалів справи надано
не було, у зв'язку із чим суду дійшов
висновку, що даний договір є
продовженим до 01.06.2010р., згідно приписів
ст.764 ЦК України та ст.17 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна".

01 червня 2001р. за актом
приймання-передачі №2122 Управління
міського майна передало, а відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі
прийняло нежитлове приміщення площею
111,20кв.м., розташоване на 1 поверсі (кімн.
№1, 2, 3, 4 5, 6, 7) у будинку №6 по вул.
Заворуева в м Маріуполі. Приміщення
було передане у задоволеному стані.

01 червня 2010р. між Управлінням міського
майна Маріупольської міської ради
(Орендодавець) та Відділенням
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі
(Орендар) був укладений договір №1659-11
на оренду нежитлового приміщення, що
знаходиться в комунальній власності м.
Маріуполя на новий строк.

За умовами укладеного договору (п.1.1.)
Орендодавець передав, а Орендар
прийняв в строкове платне користування
нежитлове приміщення, за адресою: м.
Маріуполь, вул. Заворуева, 6, загальною
площею 111,20кв.м., для використання під
відділення фонду Іллічівського району.

Відповідно до умов п.2.1. договору вступ
Орендаря у тимчасове платне володіння
та користування приміщенням настає на
підставі договору та з моменту
підписання сторонами акту
приймання-передачі зазначеного
нежитлового приміщення.

Згідно підпункту «д» п.3.2. договору
Орендар зобов'язався утримувати
орендоване приміщення у повній
справності, забезпечувати та нести
відповідальність за схоронність
прийнятого майна. Дотримуватися
санітарних, протипожежних, екологічних
та інших норм в процесі володіння та
користування майном

За умовами підпункту «е» п.3.2. договору
Орендар також зобов'язаний за свій
рахунок здійснювати поточний, а також
капітальний ремонт орендованого
приміщення. Після проведення
перепланування або реконструкції,
відповідно до встановленого порядку,
яка спричинила зміну конструктивних
елементів приміщення, замовити за свій
рахунок в Маріупольському БТІ
технічний паспорт на це приміщення не
пізніше трьох місяців після закінчення
ремонтних робіт та надати його
Орендодавцю з метою внесення змін до
договору оренди.

Даний договір діяв та набирав чинності
з 01.06.2010р. по 01.06.2011р. У разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну договору після закінчення
його строку, протягом місяця, він
вважається продовженим на той же строк
та на тих же умовах, які були
передбачені даним договором. (п.7.1., 7.5.
договору).

Договір підписано обома сторонами та
скріплено печатками підприємств. Заяв
щодо відмови від договору сторонами до
матеріалів справи надано не було, у
зв'язку із чим суду дійшов висновку, що
даний договір є продовженим до 01.06.2013р.,
згідно приписів ст.764 ЦК України та ст.17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

Крім того, факт продовження договору
оренди на той самий строк, а саме до
01.06.2013р. та на тих самих умов
встановлений в рішенні господарського
суду Донецької області від10.09.2013р. по
справі №905/4671/13.

Згідно вимог передбачених ст.35 ГПК
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

01.04.2013р. Управлінням міського майна
Маріупольської міської ради та
Балансоутримувачем орендованого майна
був здійснений огляд нежитлового
приміщення та складений акт, в якому
зафіксовано, що відповідачем
самовільно без отримання дозволу від
орендодавця та балансоутримувача
здійснена наступна реконструкція в
приміщенні №1, а саме: в кімнаті №5
встановлена додаткова стіна та двері, в
кімнаті №4 встановлена додаткова стіна
та двері, дверний проїм між кімнатами
№4 та №5 ліквідований, в кімнаті №7
встановлена додаткова стіна, в одній
із кімнат №7 встановлені душ, унітаз, у
другій - обладнано кран з подвійною
раковиною. Крім того відповідно до
листа балансоутримувача від 25.03.2013р. в
приміщенні були порушені конструкції
трубопроводу гарячої та холодної води,
каналізаційних стоків. Ліквідовано
чотири умивальники, у туалетній
кімнаті встановлені двері. Крім того на
вікнах та в тамбурі встановлені
металеві решітки, також у туалетній
кімнаті встановлений водомір та
лічильник електроенергії.

В запереченнях до акту від 01.04.2013р.
відповідач зазначив, що відділення
фонду з 2001р. по 2013р. виконувало свої
обов'язки по оренді приміщення,
утримання його в належному стані у
повному обсязі, претензій щодо
утримання орендованого приміщення або
його використання від орендодавця та
балансоутримувача за весь час
користування приміщенням не надходило.
Крім того, відповідач зазначив, що
прийняте у 2001р. приміщення знаходилося
у стані, який виключав можливість
використовувати його за призначенням,
у зв'язку із чим позивачем здійснено
поточні ремонтні роботи орендованого
приміщення.

Факт звільнення відповідачем
орендованого приміщення та його
повернення також встановлені в рішенні
господарського суду Донецької області
від 10.09.2013р. по справі №905/4671/13, в якому
зазначено, що звільнення відповідачем
орендованого приміщення розцінюється
судом як самовільне залишення
приміщення в контексті п. 2.4 договору
отже, належним підтвердженням факту
повернення майна з оренди є складені
сторонами акти від 01.04.2013р. та від
17.05.2013р.

Згідно вимог передбачених ст.35 ГПК
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

В рішенні Європейського суду з прав
людини від 25.07.2002 року у справі за
заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг"
проти України" та рішенні
Європейського суду з прав людини від
28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95
"Брумареску проти Румунії" встановлено,
що існує усталена судова практика
конвенційних органів щодо визначення
основним елементом верховенства права
принципу правової певності, який
передбачає серед іншого і те, що у
будь-якому спорі рішення суду, яке
вступило в законну силу, не може бути
поставлено під сумнів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
необґрунтовані та не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст.143 Конституції України
встановлено, що територіальні громади
села, селища, міста безпосередньо або
через утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності.

Стаття 144 Конституції України
передбачає, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
місцеве самоврядування територіальної
громади є однією з гарантій держави.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
відповідні ради є органами
самоврядування, які представляють
відповідні територіальні громади.

Положеннями статті 17 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що відносини органів
місцевого самоврядування з
підприємствами, установами та
організаціями, що перебувають у
комунальній власності відповідних
територіальних громад, будуються на
засадах їх підпорядкованості,
підзвітності та підконтрольності
органам місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 30 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
управління об'єктами
житлово-комунального господарства
віднесено до власних повноважень
органів місцевого самоврядування.
Виконання органами місцевого
самоврядування власних повноважень
здійснюється у тому числі через
створені ними підприємства.

Отже, особа здійснює свої цивільні
права вільно, на власний розсуд,
відповідно до приписів частини 1 ст. 12
ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, згідно вимог
передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способи судового захисту цивільних
прав та інтересів встановлені статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 ГК України, цими нормами
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно приписів частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

Згідно вимог статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

01 червня 2001р. між Управлінням міського
майна Маріупольської міської ради
(Орендодавець) та Відділенням
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі
(Орендар) був укладений договір №613-И на
оренду нежитлового приміщення, що
знаходиться в комунальній власності м.
Маріуполя.

Так, згідно Акту №2122 прийому-передачі
нежитлового приміщення в будинку 6 по
вул.Заворуєва від 01.06.2001р. технічний
стан приміщення надано відповідачу в
оренду у задовільному стані.

Договір підписаний обома сторонами.
Заяв щодо відмови від договору
сторонами до матеріалів справи надано
не було, у зв'язку із чим суду дійшов
висновку, що даний договір є
продовженим до 01.06.2010р., згідно приписів
ст.764 ЦК України та ст.17 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна".

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами укладено Договір №1659-11 на
оренду нежитлового приміщення
(будівлі) комунальної власності
м.Маріуполь від 01.06.2010р.

Вимогами частини 2 ст.283 ГК України
визначено, що у користування за
договором оренди передається
індивідуально визначене майно
виробничо-технічного призначення (або
цілісний майновий комплекс), що не
втрачає у процесі використання своєї
споживчої якості (неспоживна річ).

Частиною 3 ст.285 ГК України визначено, що
орендар зобов'язаний берегти
орендоване майно відповідно до умов
договору, запобігаючи його псуванню
або пошкодженню.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
зазначає те, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Умовами підпункту «д» п.3.2. Договору
№1659-11 на оренду нежитлового приміщення
(будівлі) комунальної власності
м.Маріуполь від 01.06.2010р. сторони
домовились, що орендар, тобто
відповідач по справі, зобов'язаний
утримувати приміщення у повній
справності.

Підпунктом «е» п.3.2. Договору визначено,
що орендар - відповідач, зобов'язаний за
свій рахунок здійснювати поточний, а
також капітальний ремонт орендованого
приміщення (будівлі).

Необхідно зазначити, що капітальний
ремонт будівлі - це комплекс
ремонтно-будівельних, робіт, який
передбачає заміну, відновлювання та
модернізацію конструкцій і обладнання
будівель в зв'язку з їх фізичною
зношеністю та руйнуванням, поліпшення
експлуатаційних показників, а також
покращання планування будівлі і
благоустрою території без зміни
будівельних габаритів об'єкта.
Капітальний ремонт передбачає
призупинення на час виконання робіт
експлуатації будівлі в цілому або її
частин (за умови їх автономності).

Поточний ремонт - це комплекс
ремонтно-будівельних робіт, який
передбачає систематичне та своєчасне
підтримання експлуатаційних якостей
та попередження передчасного зносу
конструкцій і інженерного обладнання.
Якщо будівля в цілому не підлягає
капітальному ремонту, комплекс робіт
поточного ремонту може враховувати
окремі роботи, які класифікуються як
такі, що відносяться до капітального
ремонту (крім робіт, які передбачають
заміну та модернізацію конструктивних
елементів будівлі). Поточний ремонт
повинен провадитись з періодичністю,
що забезпечує ефективну експлуатацію
будівлі або об'єкта з моменту
завершення його будівництва
(капітального ремонту) до моменту
постановки на черговий капітальний
ремонт (реконструкцію). (Лист
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 30.04.2003р.
№7/7-401 «Щодо віднесення
ремонтно-будівельних робіт до
капітального та поточного ремонтів»).

Приміщення, здане в оренду не могло
бути відразу використане за
призначенням, оскільки, як зазначено
відповідачем, встановлена відсутність
інженерного обладнання, засміченість
труб для опалення та питної води,
неналежний стан каналізаційного
обладнання, відсутність підлогового
покриття, внутрішніх дверей,
відсутність на деяких вікнах скла.

Позивач, наполягає на тому, що
відповідачем було здійснено
капітальний ремонт, але на
підтвердження своїх вимог не надав
суду жодного доказу про постановки
приміщення на черговий капітальний
ремонт (реконструкцію) до відповідних
органів та доказів про те, що
експлуатація будівлі, відповідачем по
справі, була призупинена під час
здійснення останнім ремонту
приміщення. Тобто, з матеріалів справи
та наданих сторонами доказів
вбачається, що відповідач не проводив
капітального ремонту, а здійснив
поточний ремонт, що саме сторонами
обумовлено в договорі оренди
приміщення.

Частиною 1 ст.767 ЦК України визначено, що
наймодавець зобов'язаний передати
наймачеві річ у комплекті і у стані, що
відповідають умовам договору найму та
її призначенню.

Вимогами частини 1 ст.776 ЦК України
передбачено, що поточний ремонт речі,
переданої у найм, провадиться наймачем
за його рахунок, що саме й було зроблено
відповідачем, за державні кошти та він
здійснив поточний ремонт приміщення.

Частиною 3 чт.776 ЦК України передбачено,
якщо наймодавець не провів
капітального ремонту речі, що
перешкоджає її використанню
відповідно до призначення та умов
договору, наймач, відповідач по справі,
має право: 1) відремонтувати річ,
зарахувавши вартість ремонту в рахунок
плати за користування річчю, або
вимагати відшкодування вартості
ремонту.

Оскільки, позивач не провів
капітального ремонту то відповідач
здійснив ремонт приміщення, щоб у
подальшому не було його псування.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено,
що законом можуть бути передбачені
особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання.

Необхідно зазначити, що на спірні
правовідношення поширюються також дії
спеціального закону, а саме Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна".

Відповідно до вимог передбачених
статтями 2, 3 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
правовою підставою користування
комунальним майном є договір оренди.

Частиною 3 ст.18-1 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" визначено, якщо орендодавець або
інший балансоутримувач майна,
переданого в оренду, не здійснив
капітального ремонту майна і це
перешкоджає його використанню
відповідно до призначення та умов
договору, орендар має право:
відремонтувати майно, зарахувавши
вартість ремонту в рахунок орендної
плати, або вимагати відшкодування
вартості ремонту, отже, відповідач
скористався своїм правом щодо
відремонтування майна, яке він отримав
від позивача.

Як вбачається, з Акту №2122
прийому-передачі нежитлового
приміщення в будинку №6 по
вул.Заворуєва від 01.06.2001р. переданого за
розпорядження голови Донецької
обласної адміністрації від 05.03.2001р.
«Про надання допомоги в організації
діяльності Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві в області» технічний стан
приміщення надано відповідачу в оренду
у задовільному стані, а не у відмінному
або доброму стані, без капітального
ремонту, щоб відразу відповідач міг
приступити до виконання своїх
державних повноважень по соціальному
страхуванню населення від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, а тому відповідач був
вимушеним здійснити поточний ремонт
приміщення, щоб його працівники,
державні службовці, могли відразу
належним чином здійснювати та
виконувати свої службові обов'язки.

Відповідно до вимог передбачених
пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції
України основними засадами
судочинства є - змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Під час розгляду зазначеної справи
позивачем не переконав суд щодо
задоволення вимог зазначених у
позовній заяві.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України).

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Отже, суд, під час розгляду зазначеної
справи та дослідження наданих
сторонами доказів дійшов ґрунтовного
висновку та вважає, що позовні вимоги
необґрунтовані, безпідставні, та як
наслідок не підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на
позивача відповідно до ст.49 ГПК
України.

На підставі вимог передбачених ст.ст.129,
143, 144 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 17,
18-1 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»,
ст.ст.2, 10, 17, 30 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
ст.ст.9, 11-16, 202, 626, 629, 631, 759, 761, 762-764, 767, 776
Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 67,
174, 283, 285 Господарського кодексу України
та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 15, 20, 22,
28, 32-36, 43, 49, 75, 77, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Управління міського
майна Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь до Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі, м.
Маріуполь Донецької області, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Управління освіти
Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь про відновлення становища,
яке існувало до порушення, шляхом
зобов'язання відповідача привести
приміщення №1, яке розташовано на 1
поверсі нежитлової будівлі Літ.А-2 по
вул. Заворуєва, 6 у м.Маріуполі в
первісний стан, який відображено у
технічному паспорті, який видало МКП
«Маріупольське БТІ» станом на 12.06.1991р.
Зобов'язати відповідача в приміщенні
№1 поновити конструкції трубопроводу
гарячої та холодної води (в т.ч. підводи
до 4 умивальників), каналізаційні стоки.
Встановити 4 умивальника, мийку та
обробки посуди, залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано і може
бути оскаржене через господарський суд
Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня
прийняття рішення. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст судового рішення
виготовлений та підписаний 28.03.2014р.

Суддя
С.В. Тоцький