КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р. Справа№ 910/15401/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Рєпіної Л.О.

Суліма В.В.

за участі представників:

від позивача: Підлісний С.Б. -
представник

від відповідача: Серебряник О.О. -
представник

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Закритого акціонерного
товариства «АТЕК» на рішення
Господарського суду міста Києва від
04.12.2013 року у справі №910/15401/13 (суддя:
Любченко М.О.)

за позовом Закритого акціонерного
товариства «АТЕК»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвестиції в
нерухомість та управління»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Закон і право»

про визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «АТЕК»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інвестиції в нерухомість та
управління» про визнання права
власності та витребування майна з
чужого незаконного володіння.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 04.12.2013 року у справі № 910/15401/13
в задоволенні позовних вимог Закритого
акціонерного товариства «АТЕК»
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Закрите акціонерне товариство «АТЕК»
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить, скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 04.12.2013 року у справі № 910/15401/13
та прийняти нове рішення по справі,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення є незаконним та
необґрунтованим, у зв'язку з
невідповідністю висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
25.02.2014 у справі № 910/15401/13 у зв'язку з
перебуванням головуючого судді
Тарасенко К.В. у відпустці, для
вирішення спору визначено колегію
суддів у складі головуючого суді:
Михальської Ю.Б., суддів: Рєпіної Л.О.,
Суліма В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду у складі
головуючого судді: Михальської Ю.Б.,
суддів: Рєпіної Л.О., Суліма В.В.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 25.03.2014.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 у справі
№ 910/15401/13 у зв'язку з виходом судді
Тарасенко К.В. з відпустки, для
вирішення спору визначено колегію
суддів у складі головуючого суді:
Тарасенко К.В., суддів: Рєпіної Л.О.,
Суліма В.В.

Представник відповідача 25.03.2014 через
відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
надав відзив на апеляційну скаргу, в
якому заперечував проти доводів
апеляційної скарги позивача, просив
залишити її без задоволення, рішення
суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши думку представників сторін,
колегія суддів приходить до висновку
про можливість розгляду справи за
відсутності представника третьої
особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та відзиву на неї, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

15 січня 1991 року трудовому колективу
Київського ордена Трудового Червоного
Прапора екскаваторного заводу було
видано державний акт про викуп майна
Орендного підприємства - Київського
ордена Трудового Червоного Прапора
екскаваторного заводу відповідно до
Основ законодавства Союзу РСР і
союзних республік про оренду та
договору оренди від 24.09.1990. У вказаному
акті зазначено, що в рахунок викупу
майна відповідно до додаткової угоди
до договору оренди від 24.09.1990 в бюджет
вносяться грошові кошти в сумі 37 811 000
руб.

Відповідно до протоколу №1 від 23.01.1991
конференцією трудового колективу
Київського екскаваторного заводу було
вирішено створити Акціонерне
товариство з виробництва екскаваторів
«АТЕК».

Згідно до п.1.1 статуту Закритого
акціонерного товариства «АТЕК»
товариство засноване згідно з рішенням
установчої конференції засновників
від 23.01.1991 шляхом перетворення
Орендного підприємства Київський
екскаваторний завод. Товариство є його
правонаступником.

Верховним Судом України в постанові
від 14.09.2004 у справі №6/431 за позовом в.о.
прокурора м. Києва в інтересах держави
в особі Фонду державного майна України
до Закритого акціонерного товариства
«АТЕК» про визнання недійсним п.3
додаткової угоди від 26.10.1990 до договору
оренди від 24.09.1990 та визнання права
власності було визначено, що в
державному акті вказівка на розмір
внесених в рахунок викупу коштів не
визначає обсягу майна, яке перейшло у
власність колективу. Обсяг викупленого
майна розкривається через посилання на
договір оренди від 24.09.1990, а внесення
коштів поставлено в
причинно-наслідковий зв'язок з часом
виникнення права власності у
колективу. Безоплатна передача
невиробничих фондів у власність
організації орендарів є однією з
визначених договором від 24.09.1990 умов
викупу орендованого майна. З
урахуванням того, що відповідач є
законним власником спірного майна,
відсутні підстави для визнання права
власності за державою.

Позивач стверджує, що спірне майно, а
саме гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1,
відноситься до майна, яке було
викуплено трудовим колективом у
Орендного підприємства Київський
екскаваторний завод.

Відповідно до довідки №8-0831/1 від 31.07.2013
Закритого акціонерного товариства
«АТЕК», на теперішній час вказаний
гуртожиток знаходиться на балансі
позивача за інвентарним №9894262 з
балансовою вартістю 199 624,14 грн.

Згідно з інформацією, що міститься у
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності з
25.01.2013р. право власності на нежилу
будівлю (літ. А) АДРЕСА_1, загальною
площею 3429,30 кв.м, зареєстровано за
відповідачем, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інвестиції в
нерухомість та управління».

Право власності Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвестиції в
нерухомість та управління» на
зазначену нежитлову будівлю оформлено
на підставі договору від 17.08.2012
купівлі-продажу нежилих будівель, який
посвідчено 17.08.2012 приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу за №253 та зареєстровано в
Державному реєстрі правочинів за
№5157763.

З аналізу договору від 17.08.2012
купівлі-продажу нежилих будівель
вбачається, що попереднім власником
нежитлової будівлі АДРЕСА_1 було
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Закон і право» на підставі договору
купівлі-продажу нерухомого майна, що
посвідчений 10.08.2012 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6

За змістом договору купівлі-продажу
від 10.08.2012 нежитлова будівля, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, була
продана Товариству з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Закон і право» ОСОБА_7, якому вказане
нерухоме майно належало на підставі
рішення від 03.07.2012 Брянківського
міського суду Луганської області.

Відповідно до ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу
України суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Способи захисту права власності
врегульовано главою 29 Цивільного
кодексу України.

Положеннями ст. 392 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту даної правової
норми право на звернення до суду з
позовом про захист речових прав на
майно встановлюється за позивачем,
коли у інших осіб виникають сумніви у
належності йому цього майна, та
створюється неможливість реалізації
позивачем свого права власності у
зв'язку з наявністю таких сумнівів чи
втратою належних правовстановлюючих
документів на майно. Тобто, у позивача є
право власності на певне майно і має
місце факт оспорювання належного
позивачу права.

За приписами ст.387 Цивільного кодексу
України власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Предметом віндикаційного позову є
вимога позивача до відповідача про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, яка повинна
мати відповідні підстави, що тягнуть за
собою визначені законом правові
наслідки. По суті, це вимога власника,
який не володіє майном, повернути майно
в натурі. Підставою віндикаційного
позову за змістом ст.387 Цивільного
кодексу України є обставини, які
підтверджують правомірність вимог
позивача про повернення йому майна з
чужого незаконного володіння (це факти,
що підтверджують право власності на
витребуване майно, вибуття його з
володіння позивача, перебування його в
натурі у відповідача).

Тобто, на підтвердження наявності у
позивача суб'єктивного права, на захист
якого подано позов, останній повинен
надати суду відповідні докази, що
підтверджують його право на вказане
майно. Отже, умовами задоволення
розглядуваного позову, перш за все, є
надання позивачем належних доказів на
підтвердження факту приналежності
йому спірного майна на праві власності.

Статтею 86 Цивільного кодексу УРСР, в
редакції від 04.02.1994 коли, за твердженням
позивача, ним було отримано у власність
спірне нерухоме майно, було
передбачено, що право власності - це
врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження майном. Право
власності в Україні охороняється
законом. Держава забезпечує
стабільність правовідносин власності.
Власність в Україні виступає в таких
формах: приватна, колективна, державна.
Усі форми власності є рівноправними.
Відносини власності регулюються
Законом України «Про власність», цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.

За приписами ч.ч.1-4 ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно до ст. 144 Господарського кодексу
України майнові права суб'єктів
господарювання виникають внаслідок
створення та придбання майна з підстав,
не заборонених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч.1 ст.321 Цивільного кодексу
України).

У відповідності до ст. 328
Господарського кодексу України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом та вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Позивач в обґрунтування наявності у
Закритого акціонерного товариства
«АТЕК» права власності на нерухоме
майно за адресою: АДРЕСА_1, посилається
на державний акт від 15.01.1991 про викуп
майна орендного підприємства -
Київського ордена Трудового Червоного
Прапора екскаваторного заводу, а також
постанову від 14.09.2004 Верховного Суду
України у справі №6/431.

Дослідивши зазначений акт та вказану
постанову, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
зі змісту вказаного акту та
зазначеного судового рішення не
вбачається, що у власність позивачу
було передано спірне майно (інв.№9894262,
рік введення в експлуатацію 03.1969р.,
залишкова вартість 199 624,14 грн., площа
3429,30 кв.м), що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Жодним наявним у матеріалах
справи документом не підтверджується,
що вказана будівля була включена до
переліку майна, яке було викуплено у
1991р. трудовим колективом орендного
підприємства Київський екскаваторний
завод.

Крім того, облік спірного майна на
балансі Закритого акціонерного
товариства «АТЕК» не свідчить про
наявність у останнього права власності
на таке майно.

Згідно з п.9 листа №01-8/98 від 31.01.2001
Вищого арбітражного суду України «Про
деякі приписи законодавства, яке
регулює питання, пов'язані із
здійсненням права власності та його
захистом» вирішуючи спори, пов'язані з
визнанням права власності чи усуненням
перешкод у користуванні майном,
арбітражні суди повинні мати на увазі,
що підтвердженням наявності такого
права можуть бути насамперед
правовстановлювальні документи.
Перебування майна, у тому числі,
приміщень, споруд, будинків, на балансі
підприємства (організації) ще не є
безспірною ознакою його права
власності. Баланс підприємства
(організації) є формою бухгалтерського
обліку, визначення складу і вартості
майна та обсягу фінансових зобов'язань
на конкретну дату. Баланс не визначає
підстав знаходження майна у власності
(володінні) підприємства.

Одночасно, зі змісту наявних у
матеріалах справи документів
вбачається, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інвестиції в
нерухомість та управління» на
правомірних підставах набуло право
власності на нежитлову будівлю, площею
3429,30 кв.м, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення від 03.07.2012 Брянківського
міського суду Луганської області яким
було визнано за ОСОБА_7 право власності
на нежитлову будівлю, загальною площею
3429,3 кв.м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (літ.А) на момент прийняття
рішення по справі № 910/15401/13 є чинним,
доказів оскарження чи скасування
зазначеного рішення сторонами не
надано.

10.08.2012 ОСОБА_7 було відчужено вказану
нежитлову будівлю на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Закон і право» за договором
купівлі-продажу б/н від 10.08.2012, що
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрований за
№2726.

17.08.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Закон і право» та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Інвестиції в нерухомість та
управління» укладено договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі,
загальною площею 3429,30 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстровано за №253.

Разом з цим, матеріали справи не
містять доказів визнання недійсними
договору від 17.08.2012, що укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інвестиції в
нерухомість та управління» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Закон і право», договору від 10.08.2012,
який укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Юридична
компанія «Закон і право» та ОСОБА_7, а
тому суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що підстави
не приймати вказані документи до уваги
при встановленні обставин щодо
правомірності набуття відповідачем
права власності на спірне нерухоме
майно відсутні.

Необґрунтованими також є посилання
позивача на положення Закону України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків», оскільки
матеріалами справи не підтверджується,
що спірна будівля є гуртожитком.

За змістом ст.127 Житлового кодексу
Української РСР для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання можуть
використовуватись гуртожитки. Під
гуртожитки надаються спеціально
споруджені або переобладнані для цієї
мети жилі будинки. Жилі будинки
реєструються як гуртожитки у
виконавчому комітеті районної,
міської, районної в місті Ради народних
депутатів.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалами суду першої інстанції від
01.11.2013 та від 20.11.2013 позивача було
зобов'язано надати документи, на
підставі яких було встановлено, що
спірне майно є гуртожитком. Проте,
позивачем вказаних вимог суду виконано
не було, витребуваних доказів не
надано, доказів, що спірне майно є
гуртожитком не надано і до суду
апеляційної інстанції.

Разом з цим, з технічного паспорту, що
виготовлений 25.07.2012 Комунальним
підприємством «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» вбачається, що
нерухоме майно, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, є нежитловим будинком
(приміщенням), що підтверджується також
матеріалами інвентаризаційної справи
№135319.

А отже, позивачем не доведено належними
та допустимими доказами наявності у
Закритого акціонерного товариства
«АТЕК» права власності на нерухоме
майно, з приводу якого виник спір
(інв.№9894262, рік введення в експлуатацію
03.1969р., залишкова вартість 199 624,14 грн.,
площа 3429,30 кв.м), що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи, що для застосування
положень ст. 392 Цивільного кодексу
України позивач зобов'язаний довести,
що він є власником майна, а зазначених
доказів позивачем не надано, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення позову та визнання за
позивачем права власності на спірне
майно.

Крім того, оскільки підстави для
задоволення вимоги про визнання права
власності за позивачем відсутні, суд
першої інстанції правомірно відхилив
вимогу позивача про витребування
спірного майна з чужого незаконного
володіння, яка є похідною від первісної
вимоги, у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається, апеляційна скарга позивача
є необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства «АТЕК»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду міста Києва від
04.12.2013 по справі № 910/15401/13 залишити без
змін.

Матеріали справи № 910/15401/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
Л.О. Рєпіна

В.В. Сулім