ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2014
Справа № 905/8941/13

Господарський суд Донецької області у
складі: судді Фурсової
С.М.,

при секретарі судового засідання
Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду справу за позовом державного
підприємства «Сніжнеантрацит» (86500,
Донецька область, місто Сніжне, вулиця
Леніна, будинок № 32; код ЄДРПОУ - 31906124)

до закритого акціонерного товариства
«Центральна збагачувальна фабрика
«Донецька» (86607, Донецька область, місто
Торез, вулиця Капустіна, будинок № 55;
код ЄДРПОУ - 00175797)

про стягнення 86 461,83 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: Соляннік Н.В.
(довіреність № 2 від 08.01.2014)

від відповідача: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У :

Державне підприємство
«Сніжнеантрацит» звернулося до
господарського суду Донецької області
з позовом, в якому просить зобов'язати
закрите акціонерне товариство
«Центральна збагачувальна фабрика
«Донецька» повернути вугільну
сировину марки «АР» у кількості 207 тонн,
або стягнути з останнього 75 813,75
гривень.

Позовні вимоги з посиланням на статті
526, 530, 629 Цивільного кодексу України,
статтею 193 Господарського кодексу
України, обґрунтовані порушенням
відповідачем умов договору поставки
рядового вугілля на збагачення № 400/10-10
від 18 жовтня 2010 року в частині
належного виконання договірних
зобов'язань.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 18 грудня 2013 року (суддя
Соболєва С.М.) позовна заява прийнята до
розгляду, порушено провадження у
справі та її призначено до розгляду у
судовому засіданні на 09 січня 2014 року.

Розгляд справи відкладався за
правилами статті 77 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

Склад суду змінювався.

Розпорядженням за підписом в.о. голови
господарського суду Донецької області
від 20 січня 2014 року справу № 905/8941/13
передано на розгляд судді Фурсової С.М.
(а.с. 27).

Передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК України права позивача збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Отже, у разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. Зменшення
позивачем суми позову не є відмовою від
позову. В такому випадку припинення
провадження в частині зменшення
відповідної суми не здійснюється, а
предметом спору залишається вимога про
стягнення суми в зменшеному розмірі
(пункт 3.10 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»).

18 лютого 2014 року через відділ
діловодства господарського суду
Донецької області надійшла заява про
уточнення позовних вимог за № 13.2-36-10-220,
в якій державне підприємство
«Сніжнеантрацит» просить стягнути з
закритого акціонерного товариства
«Центральна збагачувальна фабрика
«Донецька» 86 461,83 гривень (а.с. 42).

Позовні вимоги розглядаються в
редакції заяви про уточнення позовних
вимог за № 13.2-36-10-220 від 16 січня 2014
року.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
мотивів, викладених у позовній заяві з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просила суд позов
задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, про час і місце розгляду
справи повідомлений своєчасно та
належним чином, своєї позиції по суті
заявлених вимог до відома суду не
довів, відзиву на позовну заяву та
доказів сплати стягуваних сум або
припинення відповідних грошових
зобов'язань у інший спосіб не надав.

У разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідно інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи (абзац
третій пункту 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Ухвали господарського суду Донецької
області про порушення провадження у
справі від 18 грудня 2013 року та про
відкладення розгляду справи
неодноразово надсилалися за адресою
відповідача, що зазначена у позовній
заяві та співпадає з даними,
зазначеними в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців (витяг серії АД № 332201
від 27 лютого 2014 року), про що свідчать
відмітки на звороті ухвал суду (а.с. 1, 26,
29-31, 34, 55, 63).

Матеріали справи містять конверти з
посиланням на закінчення строку
зберігання поштового відправлення.

З огляду на правову позицію Вищого
господарського суду України,
сформульовану в пункту 3.9.1 постанови
пленуму касаційної інстанції від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», таке повідомлення
вважається належним.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд розглядає справу в
порядку статті 75 ГПК України за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд -

В С Т А Н О В И В :

Частинами першою та другою статті 67
Господарського кодексу України (далі
по тексту - ГК України) передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу
України (далі по тексту - ЦК України),
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань.

18 жовтня 2010 року між державним
підприємством «Сніжнеантрацит» (далі
по тексту - позивач або постачальник) та
закритим акціонерним товариством
«Центральна збагачувальна фабрика
«Донецька» (далі по тексту - відповідач
або переробник) укладено договір №
400/10-10 (далі по тексту - Договір), за
умовами якого постачальник
зобов'язується поставити переробнику
вугільну сировину (товар) для
подальшого збагачення та відшкодувати
переробнику понесені ним витрати на
виконання умов даного договору, а
переробник зобов'язується прийняти
вугільну сировину, збагатити її і
отриманий вугільний концентрат згідно
доданої специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору, відвантажити по
пред'явлених реквізитах постачальника
(пункти 1.1, 1.2 Договору) (а.с. 7-8).

Представник позивача повідомив, що
специфікації до договору № 400/10-10 від
18 жовтня 2010 року не складалися.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання та діє до 31 грудня 2010
року, в частині поставки вугільної
сировини на переробку, а в частині
фінансових розрахунків та
відвантаження готової вугільної
продукції - до повного
взаєморозрахунку між сторонами (пункт
6.2. Договору).

Договір на момент спірної поставки був
чинним.

Відповідний договір, в силу статей 173,
174, частини першої статті 175 ГК України,
є підставою для виникнення у сторін
майново-господарських зобов'язань.

Враховуючи статус сторін та характер
правовідносин між ними, останні
(правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України та укладеним між ними
Договором.

Договір підписаний без розбіжностей та
скріплено печатками підприємств, а
тому зазначені зобов'язання сторін є
чинними, та в силу положень статей 525, 526
ЦК України обов'язковими до виконання.

Відповідно до пункту 2.3 Договору
вугільна сировина постачається в
залізничних вагонах з донним
розвантаженням і приймається по
кількості шляхом зважування на
залізничних вагах переробника,
розташованих на території фабрики, або
автотранспортом з розвантаженням на
аварійному складі, після контрольного
сумісного зважування оформлюються
актом, підписаним обома сторонами.
Кількість вугілля, поставленого
постачальником переробнику
підтверджується актом форми УПД-27,
затвердженої наказом Мінвуглепрому
України від 17 вересня 1996 року № 466.

Факт відвантаження відповідачу
вугільної сировини (рядового вугілля)
масою 207 тонн підтверджується
залізничною накладною з відміткою
станції Дроново, а факт отримання цього
вугілля відповідачем підтверджується
відомістю обліку здачі вугілля від
18 грудня 2010 року та актом
звірки станом на 01 листопада 2011 року
(а.с. 12-14).

Частиною другою статті 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Ця норма кореспондується з нормою
частини третьої статті 174 ГК України, за
якою господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 174 ГК України закріплено, що
однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання є факт
заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом
господарювання, придбання або
збереження майна за рахунок іншої
особи без достатніх на те підстав.

Придбання або збереження майна за
рахунок іншої особи без достатніх
підстав визначено в якості підстав для
виникнення майнових прав та обов'язків
суб'єктів господарювання (стаття 144 ГК
України).

Підставами для передачі відповідачу
належного позивачу вугілля є укладений
між сторонами договір № 400/10-10 від 18
жовтня 2010 року, який за своєю суттю є
змішаним договором, що містить ознаки
договорів підряду та надання послуг.

Положеннями статті 840 ЦК України
передбачено, що якщо робота
виконується частково або в повному
обсязі з матеріалу замовника,
підрядник відповідає за неправильне
використання цього матеріалу.
Підрядник зобов'язаний надати
замовникові звіт про використання
матеріалу та повернути його залишок.
Якщо робота виконується з матеріалу
замовника, у договорі підряду мають
бути встановлені норми витрат
матеріалу, строки повернення його
залишку та основних відходів, а також
відповідальність підрядника за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (частина
перша статті 901 ЦК України).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що при
невиконанні або неналежному виконанні
зобов'язань за цим Договором, винна
особа несе відповідальність за шкоду,
завдану іншій стороні та відшкодовує
документально підтверджені витрати.
При порушенні умов Договору сторони
несуть відповідальність відповідно до
чинного законодавства України.

Договором на переробника покладений
обов'язок терміново повідомлення
постачальника про неможливість
виконання договірних зобов'язань
(пункт 5.3 Договору).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (стаття 626
ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України та
статті 193 ГК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загально-господарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

За відсутності інших підстав,
передбачених договором або законом,
зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Матеріали справи не містять доказів
виконання переробником умов Договору
по збагаченню вугільної сировини за
наданими постачальником нарядами,
виставлення рахунків за надані
послуги, або доказів повідомлення
постачальника про неможливість
виконання умов договору, як це
передбачено пунктом 5.3 Договору.

Отже, позивач договірні зобов'язання
виконав належним чином, а саме поставив
відповідачу товар (вугільну сировину)
для збагачення, що підтверджується
матеріалами справи, у тому числі
підписаними відомістю обліку здавання
вугілля вуглезбагачувальній фабриці
від 18 грудня 2010 року за формою УПД-27 та
актом звіряння станом на 01
листопада 2011 року, а відповідач порушив
договірні зобов'язання в частині
збагачення та передання (повернення)
товару.

Частиною другою статті 530 ЦК України
передбачено, якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У вимозі за № 14/3-27-10-2001 від 18 травня 2012
року, отримання якої відповідачем
підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення від 25
травня 2012 року, позивач вимагав у
семиденний строк від дня отримання
даної вимоги, відвантажити збагачене
вугілля (а.с. 9).

У вимозі за № 13.2-36-10-2089 від 24 квітня 2013
року, направлення якої підтверджується
копією конверта з відміткою про
неможливість вручення поштового
відправлення, позивач вимагав
повернути вугільну сировину марки А у
кількості 207 тонн за зазначеними
реквізитами (а.с. 10).

Днем пред'явлення вимоги кредитором
слід вважати день, у який боржник
одержав надіслану йому вимогу, а в разі
якщо вимогу надіслано засобами
поштового зв'язку і підприємством
зв'язку здійснено повідомлення про
неможливість вручення поштового
відправлення, то днем пред'явлення
вимоги є дата оформлення названим
підприємством цього повідомлення
(абзац другий пункту 1.7 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»).

Частиною першою статті 222 ГК України
унормовано, що учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законні інтереси інших суб'єктів,
зобов'язані поновити їх, не чекаючи
пред'явлення їм претензії чи звернення
до суду.

Саме вимоги позивача про повернення
вугільної сировини без виконання,
свідчать про втрату інтересу до
виконання відповідачем договірних
зобов'язань.

Статтею 611 ЦК України встановлений
перелік правових наслідків порушення
зобов'язання: припинення зобов'язання
внаслідок односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Частиною другою статті 612 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Довідкою за № 13.2-36-10-5490 від 13 грудня 2013
року підтверджено, що вартість 1
тонни вугільної сировини становить 366,25
гривень, виходячи з якої
розраховувалась ціна позову (а.с. 15).

Факт ухилення відповідача від
повернення переданого на збагачення
вугілля зумовив позивача звернутися з
позовною вимогою про стягнення
вартості вугільної сировини у розмірі
86 461,83 гривень (сума збільшена на
підставі заяви про уточнення позовних
вимог № 13.2-36-10-220 від 16 січня 2014 року).

Збільшення розміру позовних вимог
вмотивовано тим, що при певних
показниках якості (у даному випадку:
зола - 39,4 %, волога - 6,2 %) вартість
переданого на збагачення закритому
акціонерному товариству «Центральна
збагачувальна фабрика «Донецька»
вугілля становить 417,69 гривень за 1
тонну.

При цьому вартість 1 тонни вугільної
сировини при показниках якості: зола -
39,4 %, волога - 6,2 % становить 366,25
гривень.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок позову, господарський суд
дійшов висновку про його
обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої
статті 129 Конституції України, статей
4-2, 4-3, 33 ГПК України, основними
засадами судочинства є рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом та судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності сторін та свободі
в наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

За приписами статті 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

За наведених обставин позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р I Ш И В
:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з закритого акціонерного
товариства «Центральна збагачувальна
фабрика «Донецька» (86607, Донецька
область, місто Торез, вулиця Капустіна,
будинок № 55; код ЄДРПОУ - 00175797,
відомості про рахунки в установах
банків відсутні) на користь державного
підприємства «Сніжнеантрацит» (86500,
Донецька область, місто Сніжне, вулиця
Леніна, будинок № 32; код ЄДРПОУ - 31906124,
відомості про рахунки в установах
банків відсутні) грошові кошти у
розмірі 86 461,83 гривень, судовий збір у
розмірі 1 720,50 гривень.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ в установленому порядку.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене через господарський суд
Донецької області до Донецького
апеляційного господарського суду
протягом десяти днів з дня складення
повного рішення. Рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 24 березня
2014 року.

Суддя
С.М. Фурсова