ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.Справа № 916/2666/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням голови суду № 101 від
20.02.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Стеблиненко В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Тащі М.М., за довіреністю
№ б/н від 30.12.2013р.;

від відповідача - ОстапченкоІ.С., за
довіреністю № б/н від 13.01.2014р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро - виробничий
центр»

на рішення господарського суду
Одеської області від 27.01.2014р.

по справі № 916/2666/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-виробничий
центр»

до Публічного акціонерного товариства
«Насінницький радгосп «Перше травня»

про стягнення 187 216,44 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

Встановила:

У жовтні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Агро-виробничий центр» звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом про стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Насінницький
радгосп «Перше травня» заборгованості
в розмірі 187 216,44 грн. з яких: 39 960,00 грн. -
основний борг, 2 949,38 грн. - пеня, 850,66 грн. -
3% річних, 39 960,00 грн. - штраф, 103 496,40 грн. - 1%
за несвоєчасне погашення кредиту,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем договору купівлі-продажу
№ 05/09-001СТК від 05.09.2011р. укладеного між
сторонами.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 27.01.2014р. (суддя Лічман Л.В.)
позов задоволено частково; стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
«Насінницький радгосп «Перше травня»
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-виробничий
центр» 39 960,00 грн. основного боргу, 39
960,00 грн. штрафу, 2 949,38 грн. пені, 850,66 грн.
3% річних та 1 674,40 грн. судового збору. В
решті позову відмовлено. Суд
першої інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення основного боргу,
штрафу, пені та 3 % річних на підставі
умов договору купівлі-продажу від
05.09.2011р. та ст. ст. 525, 546, 611, 625 ЦК України.

Рішення суду в частині
відмови у задоволенні вимоги щодо
стягнення 1% за несвоєчасне погашення
кредиту мотивовано правовою позицією
Верховного Суду України у постанові
від 24.12.2013р. по справі № 8/5025/1402/12, в якій
забороняється здійснювати подвійне
стягнення пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агро - виробничий
центр» звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача на користь позивача 103 496,40
грн. та винести нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в цій
частині.Крім того, скаржник просить
стягнути з позивача його користь суму
сплаченого судового збору у розмірі 1
873,00 грн.

В апеляційні скарзі сторона на полягає
на тому, що проценти та неустойка є
різними правовими інститутами,
обмеження можливості одночасного
застосування яких законом не
встановлено.

Більш детальніше доводи зазначені у
скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просить залишити рішення без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали та
обставини справи на предмет надання їм
попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 ГПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агро-виробничий
центр» (Продавець) та Публічним
акціонерним товариством «Насінницький
радгосп «Перше травня» (Покупець) був
укладений договір купівлі-продажу №
05/09-001СТК, за умовами якого Продавець
зобов'язується передати, а Покупець
зобов'язується прийняти та сплатити
вартість насіннєвого матеріалу
відповідно до умов Договору
(додаткових угод та специфікацій до
нього) (а.с. 26)

Відповідно до пункту 4.1 Договору, умови
оплати товару, порядок та строки
здійснення платежів зазначаються у
специфікації (ях) до Договору.

Договір набирає сили з моменту
підписання обома сторонами і діє до
31.12.2011 р., а в частині розрахунків до
повного виконання Покупцем своїх
зобов'язань за Договором (п.13.1
Договору).

Одночасно з Договором сторонами
оформлено специфікації від 05.09.2011 р. № 1
та № 2, в яких узгоджено найменування
товару (насіння рапсу та рапс), його
вартість (по специфікації № 1 - 24 960,00
грн., по специфікації № 2 - 15 000,00 грн.),
строки поставки (05.09.2011 р.) та оплати
товару (до 31.12.2012 р.), а також розміри
штрафу по специфікації № 1 - 39960,00 грн.,
по специфікації № 2 - 15000,00 грн.).

Договір та специфікації до нього
підписано уповноваженими
представниками та скріплено печатками
контрагентів.

На виконання умов Договору ТОВ
«Агро-виробничий центр» передало, а ПАТ
«Насінницький радгосп «Перше травня»
отримало товар на загальну суму 39 960,00
грн., що підтверджується видатковими
накладними № від 05.09.2011р. на суму
24 960,00 грн. та № на суму 15 000,00 грн.,
довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей № 95 від
05.09.2011р. (а.с. 29-31)

Встановлено, що всупереч домовленості
відповідачем не виконано обов'язку
щодо оплати отриманого товару.

Відповідно до ст.173
Господарського кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських
санкцій, передбачених цим Кодексом,
іншими законами або договором.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Даний договір укладений сторонами, за
своєю правовою природою є Договором
поставки з відстроченням платежу.

За вимогами ст. 712 ЦК України, які
кореспондуються з вимогами ст. 265 ГК
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Частиною 1 ст.694 ЦК України встановлено,
що договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу.

Доказів оплати за отриманий товар
відповідач до суду не надав, таким
чином, судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
існування заборгованості відповідача
перед позивачем у розмірі 39 960 грн., що
підлягає стягненню.

Частиною 2 статті 218 ГК України
визначено, що учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Приписами статті 230 ГК України вказано,
що штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно із ч.1 ст.548 ЦК України виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. В силу ч.1 ст.546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою
(штраф, пеня).

Пункт 3 частини 1 ст. 611 ЦК України
передбачає, що одним із наслідків
порушення зобов'язання є сплата
неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК
України якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У випадку порушення Покупцем термінів
оплати згідно Договору він оплачує
Продавцю неустойку у вигляді пені у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від своєчасно несплаченої суми
заборгованості за кожен день
прострочення оплати та штрафну санкцію
у розмірі, який наведений в
специфікаціях до Договору (п.6.1
Договору).

Частина 2 ст.625 ЦК України закріплює, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судова колегія перевіривши розрахунки
позивача, погоджується з висновком
першої інстанції щодо стягнення з
відповідача 39 960,00 грн. штрафу, 2 949,38 грн.
пені, 850,66 грн. 3% річних.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у
разі несвоєчасного погашення
заборгованості за товарним кредитом,
згідно умов оплати, з дати виникнення
простроченої заборгованості, на суму
заборгованості нараховуються проценти
за користування Товарним кредитом з
розрахунку 1% за кожен день
прострочення оплати.

Судова колегія погоджується з
висновком першої інстанції, що
стягнення сум за цим пунктом договору
за своєю правовою природою є
нарахуванням пені. Оскільки стягнення
пені за даним договором вже відбулось,
тому здійснення подвійного стягнення
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання суперечить ст. 61
Конституції України .

Зазначена правова позиція викладена
Верховним судом України у постанові
від 24.12.2013р. по справі № 8/5025/1402/2012.

Відповідно до статті 111-28 ГПК України,
за якою рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

За таких обставин, апеляційна
інстанція погоджується з висновком
місцевого суду щодо відмови у
задоволенні вимоги про стягнення 1% за
кожен день прострочення оплати у сумі
103 496,40 грн.

Оскільки доводи, викладені в
апеляційній скарзі та матеріали справи
не спростовують висновки суду першої
інстанції, апеляційний господарський
суд вважає, що рішення прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а тому відсутні підстави для
скасування чи зміни рішення.

Таким чином, оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агро -
виробничий центр» - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Одеської області від 27.01.2014р. по справі
№ 916/2666/13 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
26.03.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Н.В. Ліпчанська