ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Справа № 904/5255/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: Дерепи В.І. -
головуючого (доповідача), Грека Б.М.,
Палія В.В.

за участю представників: позивача -
Чеботарьової І.Г.

відповідача -

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
НАК "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2013 року та
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 29
січня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
НАК "Нафтогаз України" до Комунального
підприємства Дніпродзержинської
міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа" про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до відповідача про стягнення
за договором купівлі-продажу
природного газу для вироблення
теплової енергії для потреб установ та
організацій, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів, а
також інших суб'єктів господарювання
№14/2410/11 від 30 вересня 2011 року, в тому
числі основного боргу в сумі 250863,18 грн.,
171938,35 грн. пені, 20 914,75 грн. інфляційних
та 34 387,67 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2013 року (суддя Манько Г.В.) позов
задоволений частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 85 969,16
грн. пені, 3% річних в сумі 34 387,67 грн., 20
914,75 грн. збитків від інфляції, судовий
збір. В частині стягнення 150 000 грн.
боргу провадження у справі припинено. В
іншій частині позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 29
січня 2014 року рішення суду залишене без
змін.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями, скаржник просить
їх скасувати в частині зменшення
розміру пені на суму 85969,19 грн., відмови
в стягненні 90 310,43 грн. основного боргу і
прийняти в цій частині нове рішення про
стягнення 85 969,19 грн., в стягненні яких
було відмовлено та припинити
провадження у справі в частині
стягнення 90 310,43 грн. основного боргу, в
стягненні якого було відмовлено,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
судових інстанцій норм матеріального і
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що 30
вересня 2011 року між сторонами у справі
був укладений договір №14/2410/11
купівлі-продажу природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання з Додатковими угодами
до нього №1 від 11.10.2011 року, №2 від 19.01.2012
року, №3 від 01.02.2012 року, №4 від 27.06.2012
року, №6 від 30.11.2012 року, які є
невід'ємними частинами даного
договору.

Згідно умов укладеного договору
продавець (позивач) зобов'язався
поставити покупцю імпортований
природний газ, за наявності його
обсягів, а покупець (відповідач)
зобов'язався прийняти та оплатити
природний газ на умовах даного
договору.

На виконання умов укладеного договору
позивач протягом жовтня-грудня місяця
2012 року передав, а відповідач прийняв
природний газ в об'ємі 8758,113 тис. куб. м
на загальну суму 11 466 121,55 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами прийому-передачі
природного газу.

Як правильно було встановлено судами
попередніх судових інстанцій при
розгляді справи, покупець (відповідач)
в порушення умов укладеного договору, у
встановлені строки свої зобов'язання
по оплаті отриманого природного газу
виконав частково, внаслідок чого у
відповідача перед позивачем станом на
16.05.2013 року утворилась заборгованість в
сумі 250863,18 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами.

Відповідно до пп.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

При цьому, припинення провадження у
справі на підставі пп.1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України можливе в разі, коли предмет
спору існував на момент виникнення
цього спору та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Таким чином, визначальним для
встановлення факту існування спору на
момент розгляду справи у суді є
наявність заборгованості не на дату
звернення із позовною заявою, якою
зокрема, може бути дата її подачі до
відділення поштового зв'язку, а дата
порушення господарським судом
провадження у справі за поданою до суду
позовною заявою.

Як вбачається з наявних у матеріалах
справи документів, позовна заява
позивача №14/2-1318 від 02.07.2013 року була
направлена ним на адресу суду 02.07.2013
року, а надійшла до господарського суду
Дніпропетровської області 08.07.2013 року,
що підтверджується даними
електронного реєстру та штампом
канцелярії місцевого господарського
суду.

Враховуючи той факт, що ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 09.07.2013 року в даній справі
позовну заяву ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
і додані до неї документи було
повернуто позивачеві без розгляду на
підставі п.2 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України, а
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
21.08.2013 року зазначену ухвалу суду було
скасовано з направленням справи до
місцевого господарського суду для
розгляду по суті, то судова колегія
погоджується з висновком апеляційного
господарського суду про те, що початком
провадження судових процедур
господарським судом слід вважати 09.07.2013
року - дату прийняття ухвали про
повернення позовної заяви без
розгляду.

Таким чином, дослідивши всі наявні в
матеріалах справи документи в їх
сукупності, оцінивши їх належних чином,
господарські суди попередніх судових
інстанцій правильно встановили той
факт, що відповідачем в строк до 09.07.2013
року в добровільному порядку частково
було сплачено заборгованість в сумі 100
863,18 грн. та протягом часу розгляду
справи - заборгованість в сумі 150 000
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи відповідними
платіжними дорученнями.

Тому, з огляду на викладене, судова
колегія вважає, що місцевий
господарський суд, з яким погодився
апеляційний господарський суд,
правильно припинив провадження у
справі в частині стягнення з
відповідача 150 000 грн. основного боргу,
на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України за
відсутністю предмету спору,
відмовивши, при цьому, позивачеві в
задоволенні його позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 100 863, 18 грн., за
необгрунтованістю її нарахування.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд вважає, що місцевий господарський
суд, з яким погодився апеляційний
господарський суд, вірно застосував
норми матеріального права і
обгрунтовано визнав такими, що
підлягають задоволенню вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
20 914,75 грн. інфляційних нарахувань та 3%
річних в сумі 34 387,67 грн.

У відповідності до ст.230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

На підставі п.7.2 укладеного договору
купівлі-продажу природного газу, у разі
невиконання покупцем умов п.6.1 цього
договору щодо порядку проведення
розрахунків, покупець зобов'язується
(крім суми заборгованості) сплатити
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф в розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Стаття 233 Господарського кодексу
України передбачає, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Взявши до уваги майновий стан сторін,
які беруть участь у зобов'язанні,
враховуючи статус відповідача, який
використовує придбаний газ виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб населення, бюджетних установ та
організацій, а також ступінь виконання
боржником зобов'язань за укладеним
договором, місцевий господарський суд,
з яким погодився суд апеляційної
інстанції, правильно вважав за
необхідне зменшити розмір стягнення з
відповідача пені на 50% від належної до
її стягнення суми та стягнув з
відповідача на користь позивача 85 969,16
грн. пені, відмовивши в решті частині її
стягнення.

За таких обставин, оскаржувані судові
рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2013 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 29 січня 2014 року
залишити без змін.

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства НАК "Нафтогаз
України" залишити без задоволення.

Головуючий, суддя
В.І. Дерепа

Судді
Б.М. Грек

В.В. Палій