ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.Справа № 922/4964/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ
до Харківського обласного
комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території", м.
Харків про стягнення 161 685, 71грн. за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Закаблуков А.С.,
довіреність № 251 від 09.01.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", м. Київ, звернулась
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з Харківського обласного
Комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території", м.
Харків, 144047,44 грн. боргу, 5470,42 грн. пені,
10083,32 грн. штрафу, 2084,53 грн. 3% річних та 3234
грн. судового збору, обгрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідач в
порушення умов № 14/12-270 від 31.05.2012 року
неналежним чином виконав свої
зобов'язання щодо повної та своєчасної
оплати заборгованості.

11 лютого 2014 року від позивача до
канцелярії господарського суду
Харківської області надійшла заява про
уточнення позовних вимог (вх. № 4664), в
якій позивач просить стягнути з
відповідача 125047,44 грн. боргу, 5436,60 грн.
пені, 8753,32 грн. штрафу, 2077,97 грн. 3% річних
та витрати по сплаті судового збору у
розмірі 3234,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 11 лютого 2014
року заява позивача про зменшення
позовних вимог прийнята до провадження
та продовжено розгляд справи з її
урахуванням.

21 березня 2014 року від позивача до
канцелярії суду надійшла телеграма за
вх. № 9597, в якій останній просить
розглянути справу за відсутності
представника позивача та зазначає, що
підтримує позовні вимоги в повному
обсязі. Наданий документ долучений
судом до матеріалів справи.

Представник позивача у судове
засідання 25 березня 2014 року не з'явився.

Представник відповідача заперечує
проти задоволення позовних вимог та
надав письмові заперечення стосовно
заяви позивача про уточнення позовних
вимог за вх. № 9923, які долучені судом до
матеріалів справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, заслухавши представника
відповідача, судом встановлено
наступне.

31 травня 2012 року між Дочірньою
компанією "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз України
(Кредитор) та Харківським обласним
комунальним підприємством "Дирекція
розвитку інфраструктури території"
(Боржник) був укладений Договір про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-270.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Відповідно до п. 1. 1. Договору, в порядку
та на умовах, визначених цим Договором,
Кредитор та Боржник домовились про
розстрочення погашення заборгованості
у вигляді основного боргу (надалі -
"реструктуризація"), що виникла у
Боржника перед Кредитором за Договором
поставки природного газу від 14.10.2010
року № 06/10-1050БО-32.

Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна
сума основного боргу, що підлягає
реструктуризації відповідно до п. 1.1.
цього Договору, складає 7802846,81 грн., що
підтверджується Актом звірки
розрахунків.

Згідно з п. 2.2. Договору, Боржник
зобов'язався сплатити в повному обсязі
суму основного боргу, вказану у п. 2.1.
цього Договору шляхом сплати
зобов'язання частинами відповідно до
графіку погашення заборгованості
(надалі - Графік), зазначеного у цьому
пункті. Грошові кошти по платежах
поточного місяця згідно з Графіком
повинні надходити від Боржника на
рахунок Кредитора у сумі, визначеній
цим Графіком, не пізніше останнього
числа місяця, в якому платіж підлягає
виконанню.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач не виконав в повному
обсязі умови вищевказаного Договору,
що і стало підставою для звернення
позивача до господарського суду з
позовною заявою про стягнення з
відповідача 144047,44 грн. боргу, 5470,42 грн.
пені, 10083,32 грн. штрафу, 2084,53 грн. 3% річних
та 3234 грн. судового збору. Але, оскільки
під час підготовки вказаної вище
позовної заяви позивачем не було
враховано, що відповідачем було
частково сплачено суму основного боргу
в розмірі 19000,00 грн. до звернення з
позовом до суду, позивач звернувся до
суду з заявою про зменшення позовних
вимог. Відповідно до вказаної заяви
позивач просить стягнути з відповідача
125047,44 грн. боргу, 5436,60 грн. пені, 8753,32 грн.
штрафу, 2077,97 грн. 3% річних та витрати по
сплаті судового збору у розмірі 3234,00
грн.

Досліджуючи матеріали справи, судом
встановлено, що на момент звернення з
позовом до суду, сума основного боргу
відповідача перед позивачем становила
125047,44 грн.

Під час розгляду справи відповідачем
також частково була сплачена сума
основного богу на загальну суму 70035,59
грн., що підтверджується платіжними
дорученнями, а саме: № 8257 від 02.12.2013 року
на суму 5000,00 грн., № 8294 від 03.12.2013 року на
суму 5000,00 грн., № 8319 від 04.12.2013 року на
суму 5011,86 грн., № 8791 від 09.01.2014 року на
суму 5000,00 грн., № 8851 від 14.01.2014 року на
суму 5000,00 грн., № 9061 від 27.01.2014 року на
суму 1500,00 грн., № 9062 від 27.01.2014 року на
суму 3511,86 грн., № 9117 від 28.01.2014 року на
суму 5000,00 грн., № 9176 від 30.01.2014 року на
суму 5000,00 грн., № 9224 від 03.02.2014 року на
суму 5000,00 грн., № 9745 від 04.03.2014 року на
суму 5000,00 грн., № 9762 від 05.03.2014 року на
суму 5000,00 грн., № 9814 від 07.03.2014 року на
суму 4000,00 грн., № 9821 від 07.03.2014 року на
суму 1011,86 грн., № 9836 від 11.03.2014 року на
суму 5000,00 грн., № 9870 від 12.03.2014 року на
суму 5000,00 грн., № 9904 від 13.03.2014 року на
суму 5000,00 грн., № 9929 від 14.03.2014 року на
суму 5000,00 грн., які знаходяться в
матеріалах справи.

Таким чином, у зв'язку з погашенням під
час розгляду справи суми основного
боргу у розмірі 70035,59 грн., суд вважає за
необхідне припинити провадження у
справі в цій частині позовних вимог на
підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Тобто, як свідчать матеріали справи,
станом на момент винесення рішення
сума основного боргу відповідача перед
позивачем становить 55011,85 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 55011,85
грн. основного боргу.

Розглядаючи питання щодо стягнення з
відповідача пені у розмірі 5436,60 грн. та
7% штрафу у розмірі 8753,32 грн., даючи
правову оцінку вказаним вимогам, суд
виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Водночас ч. 6 ст. 232 ГК України визначено
порядок застосування штрафних санкцій
та обмеження щодо періоду їх
нарахування. Також цією ж статтею
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Так, п. 3.4. Договору сторони визначили,
що у разі прострочення виконання
зобов'язань, вказаних у п.2.2. цього
Договору, Боржник зобов'язується
сплатити Кредитору пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково сплатити штраф в розмірі 7%
від суми простроченого платежу.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем був наданий обгрунтований
розрахунок пені та 7% штрафу за весь
період прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання,
відповідно до якого сума пені складає
5436,60 грн. та сума 7% штрафу складає 8753,32
грн.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем вказаної суми, суд встановив,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства та
умовам договору. Враховуючи
вищевикладене, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача пеню у розмірі
5436,60 грн. та 7% штрафу у розмірі 8753,32 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 2077,97грн.,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування позивача, суд
дійшов висновку, що період нарахування
позивачем 3% річних та розрахунок
визначений вірно, згідно вимог діючого
законодавства, що дає підстави суду
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних у сумі 2077,97 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст. 530, 549, 610, 611,
625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43,
47-49, 75, п. 1-1 ст. 80, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Харківського обласного
комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території"
(61022, м. Харків, Держпром, 3 під., 5 поверх,
, п/р № 98 в ХФ АТ
"Ощадбанк" м. Харків, МФО 351823) на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, , р/р
7001 в Київській ФПАТКБ
"Південкомбанк" м. Київ, МФО 320876) - 55011,85
грн. основного боргу, 5436,60 грн. пені, 8753,32
грн. 7% штрафу, 2077,97 грн. 3% річних, 2826,31
грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення 70035,59 грн. основного
боргу провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 27.03.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/4964/13