ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 р.
Справа № 910/24929/13

Розглянувши матеріали справи за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Індустріальні та
дистрибуційні системи», м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спар-Центр»,
м.Вишневе

про стягнення 169049,99 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Бойко Є.Г.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Приватного акціонерного товариства
«Індустріальні та дистрибуційні
системи» (далі - позивач) до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Спар-Центр» (далі - відповідач) про
стягнення 169049,99 грн.

Провадження у справі №910/24929/13 порушено
відповідно до ухвали суду від 11.02.2014
року та призначено справу до розгляду
на 25.02.2014 року.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
спору, у судове засіданні 25.02.2014 року
без поважних причин не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, відзив
на позов не подав. Розгляд справи
відкладався до 13.03.2014 року.

У відповідності з положеннями
постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року № 18, місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (стаття 17 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»).
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Пунктом 11 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році» від 15.03.2007 р.01-8/123
передбачено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України, ухвали
надсилались відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення за адресою,
що зазначена в позовній заяві.

Оскільки, про поважні причини неявки в
судове засідання відповідача суд не
повідомлений; клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило, тому суд
вважає, що, у відповідності до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами, без участі
представника відповідача, яких
достатньо для винесення рішення по
суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши надані докази,
судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.01.2012 року між Приватним акціонерним
товариством «Індустріальні та
дистрибуційні системи» (надалі
позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «СПАР-ЦЕНТР» (надалі
відповідач) було укладено Договір
поставки № 56/0299. Відповідно до п.9.1.
Договору строк його дії закінчується
31.12.2013 року.

Відповідно до п.1.1 Договору позивач
зобов'язувався поставляти відповідачу
товар, а останній в свою чергу
зобов'язався приймати такий товар та
оплачувати його вартість за цінами
вказаними у Специфікації.

Згідно з п.2.10. Договору товари
приймаються за кількістю та якістю у
відповідній торговій точці Покупця,
куди товари поставляються, на підставі
накладних та інших супровідних
документів, які підтверджують якість
та повноту товарів.

На виконання своїх договірних
зобов'язань позивач за період з 23.08.2013
року по 05.09.2013 року поставив
відповідачу товари на суму 169065,73 грн.,
що підтверджується видатковими
накладними: ДС-РН-000011561 від 23.08.2013 р.,
ДС-РН-000011562 від 23.08.2013 р., ДС-РН-000011563 від
23.08.2013 р., ДС-РН-000011564 від 23.08.2013 р.,
ДС-РН-000011565 від 23.08.2013 р., ДС-РН-000011566 від
23.08.2013 р., ДС-РН-000011568 від 23.08.2013 р.,
ДС-РН-000011569 від 23.08.2013 р., ДС-РН-000011570 від
23.08.2013 р., ДС-РН-000011572 від 23.08.2013 р.,
ДС-РН-000011573 від 23.08.2013 р., ДС-РН-000011574 від
23.08.2013 р., ДС-РН-000011575 від 23.08.2013 р.,
ДС-РН-000011671 від 26.08.2013 р., ДС-РН-000011672 від
26.08.2013 р., ДС-РН-000011673 від 26.08.2013 р.,
ДС-РН-000011674 від 26.08.2013 р., ДС-РН-000011675 від
26.08.2013 р., ДС-РН-000011676 від 26.08.2013 р.,
ДС-РН-000011677 від 26.08.2013 р., ДС-РН-000011678 від
26.08.2013 р., ДС-РН-000011679 від 26.08.2013 р.,
ДС-РН-000011680 від 26.08.2013 р., КФ-РН-000022116 від
29.08.2013 р., КФ-РН-000022117 від 29.08.2013 р.,
КФ-РН-000022118 від 29.08.2013 р., КФ-РН-000022119 від
29.08.2013 р., ДС-РН-000011991 від 30.08.2013 р.,
ДС-РН-000011992 від 30.08.2013 р., ДС-РН-000011993 від
30.08.2013 р., ДС-РН-000011994 від 30.08.2013 р.,
ДС-РН-000011995 від 30.08.2013 р., ДС-РН-000011996 від
30.08.2013 р., ДС-РН-000011997 від 30.08.2013 р.,
ДС-РН-000011998 від 30.08.2013 р., ДС-РН-000011999 від
30.08.2013 р., ДС-РН-000012000 від 30.08.2013 р.,
КФ-РН-000022844 від 05.09.2013 р., КФ-РН-000022845 від
05.09.2013 р., КФ-РН-000022846 від 05.09.2013 р.,
КФ-РН-000022847 від 05.09.2013 р.

Пунктом 3.6. Договору Сторонами було
встановлено строк оплати за
поставлений товар - протягом 21
календарних днів з дати поставки
товару.

Однак, відповідач своєчасно та в
повному обсязі за отриманий товар не
розрахувався, у зв'язку з чим, за ним
утворилась заборгованість в сумі 169049,99
грн., що відповідачем не заперечено та
не спростовано.

Наявність заборгованості відповідача
підтверджується також актом звірки
розрахунків станом на 01.10.2013 року, який
підписаний представниками сторін та
скріплений їх печатками.

Частиною 1 ст.509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивіцльного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу
України правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Згідно зі ст. 207 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Таким чином, враховуючи, що сторони
вчинили зустрічні юридично значимі дії
по передачі товару та його прийняттю,
між ним виникли відносини щодо
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського
кодексу України, ст. 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання, зокрема,
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
законом або договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивачем доведені та обґрунтовані,
відповідачем не спростовані, тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«СПАР-ЦЕНТР» (08132, Київська обл., м.
Вишневе, вул. Ломоносова, 1, код 36148976) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Індустріальні та
дистрибуційні системи» (04073, м.Київ,
Московський п-т, 9, корп. 5, оф. 501, код
24364528) 169 049,99 грн. основного боргу та
3 381,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
Кошик А.Ю.