м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2293/14 24.03.14За позовом
Приватного підприємства "Компанія
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зелена енергія Т"
про стягнення 141667,34 грн.
Суддя Грєхова
Представники сторін:
від позивача: Кравченко А. М. -
представник за довіреністю
від відповідача: не з'явилися
Заявлено позов про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зелена енергія Т"
заборгованості за Договором № 21/08 від
03.09.2012 в розмірі 141667,34 грн., в тому числі
136632,15 грн. основного боргу, 677,93 грн.
збитків від інфляції, 4357,26 грн. 3 %
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що на виконання умов
Договору № 21/08 від 03.09.2012 на виконання
робіт по технічному переобладнанню
котельні на школи за адресою: с.
Пашківка Макарівського району
Київської області позивач виконав
роботи визначені умовами договору, за
які відповідач не розрахувався.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.02.2014 року порушено
провадження по справі № 910/2293/14, розгляд
справи призначено на 17.03.2014 року.
03.03.2014 року через відділ діловодства
суду від відповідача надійшов відзив
на позовну заяву, в якому відповідач
вказав, що оплата виконаних робіт не
відбулася повністю у зв'язку з
реалізацією інших загальнодержавних
енергоефективних проектів, які
проводжує відповідач і на які було
залучено відповідача, тому позивач не
потерпів значних фінансових збитків у
зв'язку з недоотриманням 30% від ціни
договору, оскільки відповідно до
загальної ринкової вартості
аналогічних робіт 70% від вартості робіт
повністю покривають затрати на
придбання матеріалів та використання
сил для виконання робіт. Відповідач
намагався добросовісно виконувати
взяті на себе у листі-відповіді на
претензію позивача зобов'язання, так
18.10.2013 року відповідачем була частково
здійснена оплата за договором у
копією платіжного доручення № 99. 21.11.2013
року відповідачем була частково
здійснена оплата за договором у
копією платіжного доручення № 341. При
врахуванні сплачених сум, сума боргу
вважає, що вимога позивача про
стягнення 677,93 грн. інфляційних витрат
не може бути задоволена судом, оскільки
в заявлений період спостерігалась
В судовому засіданні 17.03.2014 року, у
відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, оголошено перерву до 24.03.2014
21.03.2014 року представником позивача
через відділ діловодства суду подано
заяву про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
грн. основного боргу, 271,73 грн. збитків
від інфляції, 1242,97 грн. 3 % річних.
Враховуючи норми ст. 22 ГПК України, а
також те, що дана дія не суперечить
законодавству та не порушує
чиїх-небудь прав і охоронюваних
законом інтересів суд приймає до
розгляду заяву позивача про зменшення
розміру позовних вимог.
Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції від 26.12.2011 № 18, у разі
прийняття судом зміни (в бік збільшення
або зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення.
В судове засідання 24.03.2014 року з`явився
представник позивача та підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.03.2014 року
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.09.2012 року між Приватним підприємством
"Компанія ПКВ-СЕАНС ЛТД" (позивачем),
визначеним як підрядник, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Зелена енергія Т"
(відповідачем), визначеним як замовник,
укладено Договір № 21/08 на виконання
робіт по технічному переобладнанню
котельні на школи за адресою: с.
Пашківка Макарівського району
Київської області (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору підрядник
зобов'язуєься виконати передбачені
договором роботи по технічному
переобладнанню котельні, зі своїх
матеріалів, відповідно Правил будови
та безпечної експлуатації парових і
водогрійних котлів та Правил безпеки
системи газопостачання України.

Вартість робіт відповідно до кошторису
по даному об'єкту становить 457435,24 грн., в
тому числі ПДВ 20% 76435,24 грн. (п. 3.2
договору).

Замовник проплачує підряднику аванс у
розмірі 70% від вартості робіт до
початку робіт. Сума авансу становить
321000,00 грн., в тому числі ПДВ = 53500,00 грн. (п.
3.4 договору).

Остаточні розрахунки проводяться по
представлених підрядником актах
виконаних робіт, підписаних та
скріплених печатками сторін протягом 5
банківських днів з моменту їх
підписання (п. 3.5 договору).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що
даний договір набирає чинності з
моменту його підписання і діє до 31.12.2012
року.

Позивач зазначив, що свої зобов'язання
за договором належним чином та повному
обсязі він виконав, що підтверджується
Актом приймання виконаних будівельних
робіт за грудень 2012 року, який
підписаний та скріплений печатками
сторін, згідно якого вартість
виконаних робіт становить 456836,82 грн.

Відповідач частково розрахувався по
договору в розмірі 417860,51 грн., що
підтверджується випискою з особового
рахунку позивача за 03.09.2012 та
платіжними дорученнями № 99 від 18.10.2013
року, № 341 від 21.11.2013 року.

Оскільки відповідач в повному обсязі
не розрахувався за виконані на його
користь роботи по договору,
заборгованість відповідача склала
38976,31 грн.

За наведених обставин, позивач
звернувся з позовом до суду про
стягнення з відповідача 38976,31 грн.
основного боргу, 271,73 грн. збитків від
інфляції, 1242,97 грн. 3 % річних.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено,
що за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник прийняти та оплатити виконану
роботу. Договір підряду може
укладатися на виготовлення, обробку,
переробку, ремонт речі або на виконання
іншої роботи з переданням її
результату замовнику (ч. 2 ст. 837 ЦК
України).

Згідно ч. 1 ст. 838 ЦК України, підрядник
має право, якщо інше не встановлено
договором, залучити до виконання
роботи інших осіб (субпідрядників),
залишаючись відповідальним перед
замовником за результат їхньої роботи.
У цьому разі підрядник виступає перед
замовником як генеральний підрядник, а
перед субпідрядником - як замовник.

Змістом статті 875 ЦК України визначено,
що за договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх (ч. 1 ст. 875 ЦК України).

Договір будівельного підряду
укладається на проведення нового
будівництва, капітального ремонту,
реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта (ч. 1 ст. 875 ЦК
України).

Згідно ч. 3 ст. 875 ЦК України визначено,
що правовою основою регулювання
відносин, пов'язаних з договором
будівельного підряду є положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 ЦК України
оплата робіт провадиться після
прийняття замовником збудованого
об'єкта (виконаних робіт), якщо інший
порядок розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Як встановлено ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням приписів статті 530
ЦК України та п.п. 3.4, 3.5 договору на
момент розгляду справи судом строк
виконання відповідного грошового
зобов'язання по оплаті виконаних робіт
настав.

Проте відповідач не виконав прийняті
на себе зобов'язання щодо оплати
виконаних робіт в повному обсязі.

Відтак, несплачена сума, наявність якої
кваліфікується судом як порушення
грошових зобов'язань у розумінні ст. 610
Цивільного кодексу України, становить
38976,31 грн.

Позивач також заявив до стягнення з
відповідача 271,73 грн. збитків від
інфляції та 1242,97 грн. 3% річних
нарахованих у період з 09.01.2013 по 31.01.2014.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь період прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати останнім
інфляційних втрат та 3% річних від
простроченої суми, перевіривши
здійснений позивачем розрахунок, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог Приватного
підприємства "Компанія ПКВ-СЕАНС ЛТД"
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зелена енергія Т"
інфляційних втрат у сумі 271,73 грн. та 3 %
річних у сумі 1242,97 грн.

Господарські витрати підлягають
розподілу між сторонами відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 вищевказаного Закону у
випадках, установлених пунктом 1
частини першої цієї статті, судовий
збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю.

Частиною другою ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" встановлено, що за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору складає 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Згідно ч. 7 ст. 84 ГПК України в
резолютивній частині рішення
вказується про розподіл господарських
витрат між сторонами, про повернення
судового збору з бюджету.

Оскільки позивачем було зменшено
розмір позовних вимог на суму 40491,01 грн.,
то з урахуванням задоволених позовних
вимог, суд вважає за необхідне
повернути позивачу з Державного
бюджету України 4060,86 грн. судового
збору (5887,86 грн. (сплачений позивачем
судовий збір) - 1827,00 грн. (розмір
судового збору покладений на
відповідача з урахуванням задоволених
позовних вимог).

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зелена енергія Т"
(04073, м. Київ, вул. Куренівська, 16-б, ), з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання судового рішення, на
користь Приватного підприємства
"Компанія ПКВ-СЕАНС ЛТД" (02099, м. Київ,
вул. Бориспільська, 37, квартира 92, ) основний борг в розмірі 38976
(тридцять вісім тисяч дев'ятсот
сімдесят шість) грн. 31 коп., інфляційні
втрати в розмірі 271 (двісті сімдесят
одна) грн. 73 коп., 3% річних в розмірі 1242
(одна тисяча двісті сорок дві) грн. 97
коп., судовий збір в розмірі 1827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

4. Повернути Приватному підприємству
"Компанія ПКВ-СЕАНС ЛТД" (02099, м. Київ,
вул. Бориспільська, 37, квартира 92, ) з Державного бюджету
України сплачену суму судового збору у
розмірі 4060,86 (чотири тисячі шістдесят)
грн. 86 коп., перераховану згідно з
платіжним дорученням № 741 від 17.10.2013.
Оригінал платіжного доручення № 741 від
17.10.2013 залишити в матеріалах справи №
910/2293/14.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 25.03.2014

Суддя О.А.
Грєхова