ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2014
Справа №917/297/14

м. Полтава

за позовом Приватної
промислово-торговельної фірми "ЮСІ",
61036, м. Харків, вул. Дизельна, №3/5

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 27089,56 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

від позивача: Корнієнко В.Є.,
довіреність від 02.01.2014 року № 4-юр;

від відповідача: не з'явився.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача 27089,56
грн. заборгованості за договором
постачання товару №1210/20 від 12.10.2012 року,
з яких: 25886,72 грн. - основний борг, 207,09
грн. - інфляційні витрати; 995,75 грн. - 3%
річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем договірних
зобов'язань щодо оплати отриманого
товару, у зв'язку з чим позивач вказує
на існування заборгованості та
підстави нарахування і стягнення
інфляційних витрат, 3% річних.

Позивач позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

Відповідач в засідання не з'явився, про
дату, час та місце його проведення
повідомлявся за юридичною адресою
згідно даних витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 12-13, 43),
проте ухвали суду від 25.02.2014 року, 13.03.2014
року повернуті органом зв'язку з
відміткою "за закінченням терміну
зберігання".

Судом береться до уваги, що відповідно
до роз'яснень ВГСУ (п. 11 інформаційного
листа № 01-8/123 від 15.03.2007 року), до
повноважень господарського суду не
віднесено з'ясування фактичного
місцезнаходження юридичної особи або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій, тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час та
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

В разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом
(ч. 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ від
26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

В зв'язку з наведеним суд вважає, що
відповідач належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судового засідання,
необхідних для вирішення спору доказів
наявних в матеріалах справи достатньо,
а його неявка не перешкоджає розгляду
спору по суті, тому суд визнав за
можливе відповідно до ст. 75 ГПК України
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

12.10.2012 року між сторонами укладено
договір постачання товару № 1210/20 (далі
Договір). Відповідно п. п. 1.1. Договору
постачальник (позивач) зобов'язується
передати товар у власність покупцю
(відповідачу) по найменуванням, у
кількості і по цінам, зазначеним у
відповідних накладних, згідно з
попередньо узгодженим з
постачальником замовленням покупця, а
покупець зобов'язується оплатити його
на умовах даного Договору.

Відвантаження та доставка товарів
покупцю здійснюється зі складу
постачальника транспортом
постачальника за адресою, яку вказує
покупець, попередньо узгодивши адресу
з постачальником (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. п. 3.1. Договору
заборгованість покупця перед
постачальником за поставлений товар
виникає після прийому товару по якості,
кількості, цінам та підписання
відповідних накладних постачальника,
згідно умовами даного Договору. За п. 3.2.
Договору оплата за поставлений товар
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів з рахунку покупця на
рахунок постачальника частками: перша
частина 50% суми поставленого товару
сплачується в строк до 14 календарних
днів від дати прийому цього товару;
друга частина 50 % суми поставленого
товару сплачується в строк до 21
календарного дня від дати прийому
цього товару, таким чином, оплата
поставленого товару повинна скласти 100%
суми всієї поставки.

На виконання умов Договору позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 25886,72 грн., з яких за видатковою
накладною №БК-1-0009028 від 15.10.2012 року на
суму 25548,32 грн., за видатковою накладною
№ БК-1-0009029 від 15.10.2012 року на суму 338,40
грн. (копії в матеріалах справи а.с. 8-10,
оригінали оглянуті в судовому
засіданні). Зазначені накладні
свідчать про узгодження сторонами
ціни, кількості, найменування товару.
Згідно наявних у справі доказів товар
на загальну суму 53837,57 грн. отримувався
відповідачем без будь-яких зауважень
щодо його кількості чи якості.

Доставка товарів покупцю
здійснювалась транспортом та за
рахунок постачальника, що
підтверджується товарно-транспортною
накладною № 000449 від 15.10.2012 року (а.с. 110).

Відповідач порушив передбачені п. 3.2.
Договору строки оплати товару, в
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка станом на момент
розгляду справи в суді становить 25886,72
грн.

Позивач посилається на те, що кошти за
переданий відповідачу товар в період з
15.10.2012 року по 28.02.2014 року не надходили.

На виконання ухвали суду позивач
направив на адресу відповідача акт
звірки розрахунків (докази відправки в
матеріалах справи, а.с. 25-27), проте
відповідач на нього належним чином не
відреагував, двостороння звірка
проведена не була.

Враховуючи умови Договору, строк
виконання відповідачем взятих на себе
грошових зобов'язань настав.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.2. ст. 712 ЦК).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.664 ЦК обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент вручення
товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар.

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
почав його виконувати або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ст. 625 Цивільного
кодексу України).

Позивачем заявлено до стягнення 995,75
грн. - 3% річних за період з 08.11.2012 року по
18.02.2014 року. Судом враховується, що за
умовами п. 3.2. Договору та виходячи з
положень ст. 253 Цивільного кодексу
України 05.11.2012 року є останнім днем
платежу за накладними від 15.10.2012 року, а
відповідач вважається таким, що
прострочив зобов'язання з 06.11.2012 року,
проте позивач нарахував 3% річних з
08.11.2012 року, що є його правом, тому суд
задовольняє позов в цій частині вимог
оскільки період нарахування 3% річних
та розмір є обґрунтованим.

Також позивач просить стягнути з
відповідача інфляційні витрати за
період з листопада 2012 року по лютий 2014
року в розмірі 207,09 грн.

Приймаючи до уваги, що судом
встановлено прострочення відповідачем
грошового зобов'язання, вимоги
позивача про стягнення інфляційних
витрат суд визнає правомірними та
такими, що підлягають задоволенню в
розмірі 207,09 грн., оскільки період їх
нарахування є обґрунтованим, а розмір
не є завищеним (фактично позивач
вимагає стягнення інфляційних втрат в
меншому розмірі, ніж міг би заявити:
так, за розрахунком суду інфляційні
витрати від суми боргу 25886,72 грн. з
листопада 2012 року по лютий 2014 мають
складати 362,41 грн.).

Перерахунок правильності нарахування
3% річних, інфляційних витрат
проводився згідно калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи "Ліга.Закон".

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним
із засобів захисту цивільних прав є
примусове виконання обов'язку в натурі,
яке в даному випадку полягає у
виконанні відповідачем договірних
зобов'язань з оплати вартості
отриманого товару.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Позивачем доведено обґрунтованість
позовних вимог про стягнення
заборгованості за Договором,
відповідач факт прострочення сплати
коштів за отриманий товар не
спростував. За таких обставин з
відповідача підлягає до стягнення
основна заборгованість за переданий
товар на суму 25886,72., а також 3% річних в
сумі 995,75 грн., 207,09 грн. інфляційних
витрат, що разом складає 27089,56 грн.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49 (ч. 2), 82-85, ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь
Приватної промислово-торговельної
фірми "ЮСІ", 61036, м. Харків, вул. Дизельна,
№3/5, : 25886 грн. 72 коп. -
основний борг; 207 грн. 09 коп. - інфляційні
витрати; 995 грн. 75 коп. - 3% річних; 1827 грн.
00 коп. судового збору.

3. Видати наказ при набранні рішенням
законної сили.

Суддя
І.І.ПУШКО