Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білоцерківський
до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Чумацький
про стягнення 50 174,17
Суддя Бондаренко Г.П.
Представники сторін:
Від позивача Криворот Л.Ю.
(дою. б/н від 11.11.2013 року)
Від відповідача не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 18.03.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Білоцерківський
молочний комбінат" (далі за текстом -
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чумацький шлях"
(далі за текстом - відповідач) про
стягнення 50 174,17 грн. за договором
поставки № 25 від 02.01.2013 року, з яких 49 390,
39 грн. основного боргу та 783, 78 грн. пені,
а також позивач просить покласти на
відповідача витрати по оплаті судового
збору.

Ухвалою Господарського суду від 26.12.2013
року позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі № 910/25130/13, розгляд справи
призначений на 18.02.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 року за заявою
позивача, строк розгляду справи №
910/25130/13 судом продовжено на 15 днів,
розгляд справи відкладено на 04.03.2014
року, у зв'язку з неявкою відповідача в
судове засідання та необхідністю
витребування додаткових доказів по
справі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 року в порядку ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено на
18.03.2014 року, в зв'язку з неявкою
відповідача в судове засідання,
необхідністю витребування додаткових
доказів по справі.

18.03.2014 року через відділ канцелярії
суду міста Києва представником
позивача подане клопотання про
залучення документів до матеріалів
справи.

В судове засідання 18.03.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином ( останнє
повідомлення свідчить про вручення
документів відповідачеві 13.03.14 року).

Представник позивача надав усні
пояснення по суті справи, в яких
просить суд задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку відповідача його
зобов'язань за договором поставки № 25
від 02.01.2013 року, в частині оплати
поставленого товару.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав недоведеності факту поставки
йому товару, оскільки на його думку,
видаткові накладні, якими позивач
підтверджує свої позовні вимоги
підписані невстановленими особами, у
вказаних накладних не зазначено
прізвищ осіб, що отримали товар, їх
довіреності.

Враховуючи те, що не з'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, відповідач не скористався
своїм процесуальним правом на
направлення представника для участі в
судове засідання, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника відповідача, за наявними
у справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що у
відповідності до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено: неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі, іншим учасником судового
процесу доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК. У наведених
випадках відповідні докази не повинні
прийматися в подальшому й судом
апеляційної інстанції.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ :

02 січня 2013 року між позивачем (далі за
договором-постачальник) та
відповідачем (далі за
договором-покупець) було укладено
договір поставки № 15 (далі по тексту -
договір).

Відповідно до умов договору (п.1.1),
позивач зобов'язується поставляти та
передавати у власність відповідача
товари разом з
товаросупроводжувальною
документацією, відповідно до наданих
відповідачем замовлень, а позивач
зобов'язується поставляти відповідачу
товари та оплачувати поставлений товар
у строки, передбачені договором.

Згідно пункту 6.2 договору, повна оплата
товару здійснюється протягом 18
(вісімнадцяти) банківських днів з
моменту поставки.

Відповідно до пункту 7.4. договору, у
випадку несвоєчасної оплати
поставленого товару, відповідач
зобов'язаний сплатити позивачу пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період виникнення
заборгованості від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме, з позовної заяви, позивачем за
договором було здійснено поставку
товару відповідачу в період з 17.09.2013
року по 25.10.2013 року на загальну суму 49
390, 39 грн.

У відповідача, відповідно умовам
договору, виникло зобов'язання
оплатити грошові кошти за поставлений
товар. Відповідачем свої зобов'язання
виконано не було, у зв'язку з чим у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 49 390, 39 грн.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача 783, 78 грн. пені.

За твердженнями позивача, на момент
подання позовної заяви (24.12.2013 року) та
вирішення судом спору (18.03.2014 року)
загальна заборгованість перед ним
відповідача складає 49 390, 39 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

За своєю правовою природою договір
поставки № 15 від 02.01.2013 є договором
поставки, а відтак, між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання глави 54
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст.. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України та ст.. 629
Цивільного кодексу України, які є
обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, ст. 712 ЦК України регулює
відносини, що виникають із договору
поставки. Так, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму

Згідно з ч. 2,3 ст.712 ЦК України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору,
відповідачу було поставлено товар на
загальну суму 49 390, 39 грн., що
підтверджується видатковими
накладними доданими до позову,
зазначені накладні містять штампи
відповідача та підписи осіб, які
прийняли товар без зазначення прізвищ
таких осіб.

Відповідачем товар був повністю
отриманий, що підтверджується
матеріалами справи, у зв'язку з чим, у
відповідача виникло зобов'язання щодо
сплати грошових коштів за поставлений
товар.

Доводи відповідача стосовно
відсутності в матеріалах справи
довіреностей відхиляються судом, з
огляду на наступне.

Згідно листа Міністерства фінансів
України від 29.08.2005 № 31-04200-30/23-7454/6784
довіреність на отримання цінностей,
яка відповідно до пункту 8 Інструкції
про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України № 99 від 16.05.1996,
видається на строк не більше 10 днів і є
первинним документом, що фіксує
рішення уповноваженої особи
(керівника) підприємства про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для підприємства
визначені перелік та кількість
цінностей. Отже, довіреність не є
документом, що підтверджує факт
здійснення господарської операції -
передачі товару.

Відпуск матеріальних цінностей без
довіреності може свідчити про
порушення ведення бухгалтерського
обліку і тягнути за собою
відповідальність, передбачену
Кодексом України про адміністративні
правопорушення, але не може
спростувати факт передачі (поставки)
товарів.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
від 29.10.2009 у справі № 31/178.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що за договором
відповідачу були поставлені і інші
товари, по іншим видатковим накладним,
поставка яких була оплачена
відповідачем, без зауважень, щодо
правильності оформлення видаткових
накладних, а також, в матеріалах справи
відсутні докази втрати, викрадення
штампу відповідача, відтиск якого
міститься на копіях видаткових
накладних, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги.

Судом встановлено, що відповідачем не
було виконано свої зобов'язання по
оплаті отриманого товару, у зв'язку з
чим виникла заборгованість у розмірі 49
390, 39 грн.

Отже, станом на день подання позовної
заяви (24.12.2013 року) та вирішення судом
спору (18.03.2014 року) загальна
заборгованість відповідача складає 49
390, 39 грн. Доказів оплати відповідачем
за отриманий товар суду надано не було.

Позивачем умови договору поставки № 15
від 02.01.2013 року виконані в повному
обсязі, у відповідності до вимог
чинного законодавства та умов
договору. Відповідачем, в свою чергу,
жодних претензій щодо невідповідності
поставки умовам договору та не
отримання його не заявлялось, суду не
надавалось.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором поставки
№ 15 від 02.01.2013 року в сумі 49 390,39 грн.
належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, строк
оплати товару, відповідно до пункту 6.2
договору, є таким, що настав, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
боргу у розмірі 49 390,39 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача штрафних санкцій у вигляді
пені нарахованої на вартість
неоплаченого товару у розмірі 783,78 грн.
за загальний період з 11.10.2013 року по
12.12.2013 року підлягають повному
задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
783,78 грн. за загальний період
прострочення з 11.10.2013 року по 12.12.2013 року
у відповідності до п. 7.4 договору,
оскільки судом встановлено порушення
відповідачем строків виконання
грошового зобов'язання. Позовна заява
містить розрахунок суми пені згідно п.
7.4 Договору, при перевірці якого судом
встановлено, що позивач правильно
здійснив вказаний розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та
керуючись ст. ст. 4, 49, 193, 33, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чумацький шлях" (03151,
м. Київ, вул. Мішина, 3 код ЄДРПОУ - 30400117; з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білоцерківський
молочний комбінат" (09172, Київська
область, Білоцерківський район, с.
Томилівка, вул. Узинська, 2, ) 49 390 (сорок дев'ять тисяч
триста дев'яносто) грн. 39 коп. основного
боргу, 783 (сімсот вісімдесят три) грн. 78
коп. пені та судовий збір у розмірі 1 720
(одна тисяча сімсот двадцять) грн. 50
коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 25.03.2014 р.

Суддя
Г.П. Бондаренко