донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

24.03.2014р. справа №905/8200/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко
Н.В.

Суддів: Москальової І.В., Сгара Е.В.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Венера-6
ЛТД», м. Ясинувата Донецької області

на рішення господарського суду
Донецької області від 06.02.2014р (повний
текст від 11.02.2014р.) у справі №905/8200/13
(суддя Бокова Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Венера-6 ЛТД», м.
Ясинувата Донецької області

до Ясинуватської міської ради, м.
Ясинувата Донецької області

про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 17.10.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Венера-6 ЛТД», м.
Ясинувата Донецької області, звернувся
до господарського суду Донецької
області з позовом до відповідача,
Ясинуватської міської ради, м.
Ясинувата Донецької області, про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 17.10.2008р.,
кадастровий номер :00:016:0110,
зареєстрованого у Ясинуватському
районному відділі ДРФ ДП «ЦДЗК» 24.10.2008р.
за №04.08.170.00029, укладеного між
Ясинуватською міською радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Венера-6 ЛТД».

Рішенням від 06.02.2014р. господарський суд
Донецької області відмовив позивачу у
задоволенні позову з тих підстав, що
останнім не доведено обставин, на які
він посилається як на підставу позову,
оскільки законодавство, чинне на час
укладання спірного договору,
встановлювало пряму заборону на
відчуження права оренди землі іншим
особам, внесення його до статутного
фонду, передання у заставу (ст.8-1 ЗУ «Про
оренду землі»), текст договору містить
окремий розділ «Відповідальність
сторін за невиконання або неналежне
виконання договору», а посилання
позивача на невірно зазначений об'єкт
оренди (кадастровий номер)
господарський суд спростував
механічною помилкою у план-схемі меж
земельної ділянки.

Не погодившись з винесеним рішенням
позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Венера-6 ЛТД»,
звернувся до Донецького апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати у
повному обсязі рішення господарського
суду Донецької області від 06.02.2014р. по
справі №905/8200/13 та заявлені позовні
вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник посилається на те, що
ст.15 ЗУ «Про оренду землі» містить
приписи відносно того, що однією з
істотних умов договору є умова
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, а відсутність у
договорі однієї з істотних умов є
підставою для визнання його недійсним.
Крім того, заявник апеляційної скарги
наголошує, що розділ 8 спірного
договору «Відповідальність сторін» не
конкретизує приклад відповідальності
(штраф, пеня, неустойка тощо) та її
розмір. Тому, на думку апелянта, умови
договору не містять такої обов'язкової
умови як відповідальність сторін, що
також є підставою для визнання
спірного договору оренди землі
недійсним.

Щодо розбіжностей у кадастровому
номері орендованої позивачем
земельної ділянки апелянт зазначає, що
саме Ясинуватською міською радою було
зроблено помилку при зазначенні у
спірному договорі іншого кадастрового
номеру, ніж зазначений у проекті
землеустрою, тому, на думку скаржника, у
спірному договорі також невірно
зазначено і об'єкт оренди (місце
розташування земельної ділянки,
кадастровий номер).

Вищевикладене, на думку заявника, є
підставою для скасування незаконного
та необґрунтованого рішення місцевого
господарського суду.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились з невідомих підстав, про
час та місце його проведення були
повідомлені належним чином.
Враховуючи, що ухвалою про порушення
апеляційного провадження від 06.03.2014р.
явка представників сторін не
визнавалась обов'язковою, апеляційний
господарський суд вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності вказаних представників за
наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі розгляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
17.10.2008р. між Ясинуватською міською
радою (орендодавцем) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Венера-6
ЛТД» (орендарем) було укладено договір
оренди земельної ділянки
(зареєстрований в Ясинуватському
районному відділі ДРФ ДП «ЦДЗК», про що
у Державному реєстрі земель вчинено
запис від 24.10.2008р. за №04.08.170.00029), за
умовами якого орендодавець надає, а
орендар приймає в строкове платне
користування земельну ділянку із
земель житлової та громадської
забудови, яка знаходиться за адресою: м.
Ясинувата, вул. Лермонтова, 1.

Пунктом 2 договору сторони визначили,
що в оренду передається земельна
ділянка кадастровий номер :00:019:0110
загальною площею 0,1061га. На земельній
ділянці розташована будівля магазину
(п.3 договору).

У відповідності з п.8 договору, він
укладається до 19.05.2053р. Після
закінчення строку договору орендар має
переважне право поновлення його на
новий строк. У цьому разі орендар
повинен не пізніше ніж за 30 днів до
закінчення строку дії договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію.

Згідно п.п.38-40 договору, за невиконання
або неналежне виконання договору
сторони несуть відповідальність
відповідно до закону та цього договору.
Сторона, яка винна у невиконання умов
цього договору, повинна відшкодувати
іншій стороні усі збитки, які були
завдані їй такими діями
(бездіяльністю). Сторона, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності, якщо вона доведе, що
це порушення сталося не з її вини.

Зазначений договір підписано
сторонами без зауважень і заперечень
та зареєстровано у встановленому
законом порядку.

Водночас позивач, посилаючись на те, що
умови вказаного договору не
відповідають вимогам чинного
земельного законодавства, а саме - не
містять умов щодо передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки,
відповідальності сторін за
невиконання умов договору, а також у
договорі не вірно зазначений сам об'єкт
оренди (місце розташування земельної
ділянки, кадастровий номер на першій
сторінці договору (п.4) відрізняється
від план-схеми меж земельної ділянки),
звернувся до господарського суду
Донецької області з відповідним
позовом.

Як зазначалось вище, господарський суд
відмовив у задоволенні позову в
повному обсязі.

Оцінюючи правильність застосування
місцевим господарським судом норм
чинного законодавства, судова колегія
погоджується з таким висновком з
наступних підстав.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу
України, оренда землі оформляється
договором, який реєструється
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного
кодексу України, ст.1 Закону України
«Про оренду землі», право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст.8-1 Закону України «Про оренду
землі» (в редакції, чинній на момент
укладення спірного договору - 17.10.2008р.)
право на оренду земельної ділянки
державної або комунальної власності не
може бути відчужено її орендарем іншим
особам, внесено до статутного фонду,
передано у заставу.

Тобто, як вірно зазначено судом першої
інстанції, законом станом на час
укладення договору було встановлено
заборону на відчуження вказаного
права.

Разом з цим, статтею 15 вказаного Закону
визначені істотні умови договору
оренди землі, а саме: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки (частину першу
статті 15 доповнено абзацом дванадцятим
згідно із Законом України від 16.09.2008р. N
509-VI).

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання
спірного договору недійсним позивач
посилається на те, що умови договору
від 17.10.2008р. не містять умов щодо
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, відповідальності
сторін за невиконання умов договору, а
також у договорі не вірно зазначений
сам об'єкт оренди (місце розташування
земельної ділянки, кадастровий номер
на першій сторінці договору (п.4)
відрізняється від план-схеми меж
земельної ділянки).

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

За статтею 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, тобто,
зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

За змістом наведених норм, угода може
бути визнана недійсною лише з підстав і
за наслідками, передбаченими законом; у
кожній справі про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною.
Отже, вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

В силу статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За приписами статті 33 вказаного
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що
умови спірного договору містять розділ
«Відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
договору» (ст.ст.38-40), згідно якого
сторона, яка винна у невиконання умов
цього договору, повинна відшкодувати
іншій стороні усі збитки, які були
завдані їй такими діями
(бездіяльністю). Сторона, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності, якщо вона доведе, що
це порушення сталося не з її вини.
Тобто, матеріалами справи
спростовуються посилання позивача на
відсутність у договорі оренди землі
від 17.10.2008р. такої істотної умови як
відповідальність сторін за
невиконання умов договору. Посилання
апелянта на те, що сам зміст зазначених
статей є незрозумілим орендарю,
оскільки в них не конкретизовано вид
відповідальності (штраф, пеня,
неустойка, тощо), апеляційним
господарським судом до уваги не
приймається, оскільки зазначена
обставина не впливає на правову оцінку
правовідносин сторін в контексті
предмету даного спору.

Що стосується посилання позивача на
той факт, що у спірному договорі
невірно визначений сам об'єкт оренди
через відмінності в кадастровому
номері орендованої земельної ділянки,
зазначеному у договорі та в план-схемі
меж земельної ділянки, апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Статтею 123 Земельного кодексу України
(в редакції, чинній на момент укладення
спірного договору) визначено, що
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: зміни цільового
призначення земельних ділянок; надання
в користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Умови і строки розроблення проектів
відведення земельних ділянок
визначаються договором, укладеним
замовником з виконавцем цих робіт
відповідно до типового договору.
Типовий договір на розробку проекту
відведення земельної ділянки
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Розроблений проект відведення
земельної ділянки погоджується з
територіальним органом виконавчої
влади з питань земельних ресурсів,
органом містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами, а
також з відповідним територіальним
органом виконавчої влади з питань
лісового або водного господарства (у
разі вилучення (викупу), надання, зміни
цільового призначення земельних
ділянок лісогосподарського
призначення чи водного фонду).

Погоджений проект відведення
земельної ділянки після одержання
позитивного висновку державної
землевпорядної експертизи у випадках,
передбачених законом, подається разом
з клопотанням про надання земельної
ділянки до відповідної державної
адміністрації, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, які розглядають його в
місячний строк і в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки у користування.

З наведеного вбачається, що
розроблення проекту відведення
земельної ділянки покладено на
майбутнього орендаря.

В матеріалах справи наявний проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ТОВ «Венера-6 ЛТД» для
обслуговування магазину по вул.
Лермонтова, 1 в м. Яснувата, кадастровий
номер :00:016(виправлено на 019):0110,
виконаний на замовлення орендаря
Ясинуватським районним відділом
Донецької регіональної філії ДП «Центр
ДЗК при державному комітеті України по
земельних ресурсах». Згідно наявного в
ньому викопіювання з чергового
кадастрового плану м. Ясинувата №275/51,
земельна ділянка площею 0,1061га для
розміщення магазину по вул. Лермонтова,
1 має кадастровий номер
:00:016(виправлено на 019):0110 та
суміжних землекористувачів: від А до Б -
землі Ясинуватської міської ради, від Б
до В - землі ОЖКГ Ясинуватського
міськвиконкому, від В до Г - землі
Ясинуватської міської ради, від Г до А -
землі ОЖКГ Ясинуватського
міськвиконкому.

Як вбачається з матеріалів справи,
невід'ємна частина спірного договору
оренди землі - план-схема меж земельної
ділянки, має ідентичний з наведеним
викопіюванням опис меж земельної
ділянки, займану орендарем площу тощо,
тобто фактично земельна ділянка,
зазначена у всіх наявних в матеріалах
справи документах, є тією самою
земельною ділянкою, яка орендується
ТОВ «Венера-6 ЛТД» згідно договору від
17.10.2008р.

З огляду на наведене, апеляційний
господарський суд погоджується із
висновком місцевого господарського
суду відносно того, що різниця у
кадастрових номерах спірної земельної
ділянки, зазначених у п.2 договору
оренди землі від 17.10.2008р. та план-схемі
меж земельної ділянки, що є додатком до
вказаного договору, є технічною
помилкою та не може бути підставою для
висновку про відсутність у договорі
такої істотної умови як об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки).

Відносно ж тверджень позивача про
відсутність у спірному договорі такої
істотної умови як умова щодо передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
судова колегія апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Законом України від 16.09.2008р. N 509-VI, який
набрав чинності з 14.10.2008р., до ст.15
Закону України «Про оренду землі» було
внесено зміни, зокрема, доповнено
перелік істотних умов договору оренди
землі умовою передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що така
умова у договорі від 17.10.2008р. відсутня.

Водночас, законом, а саме - ст.8-1 Закону
України «Про оренду землі» прямо
встановлено, що право на оренду
земельної ділянки державної або
комунальної власності не може бути
відчужено її орендарем іншим особам,
внесено до статутного фонду, передано у
заставу.

Крім того, з огляду на матеріали справи,
орендар користується зазначеною у
договорі земельною ділянкою з 2008 року,
докази невиконання ним обов'язку зі
сплати орендної плати за землю в
матеріалах справи відсутні. Тобто,
підписавши вищевказаний договір,
провевши його державну реєстрацію та
отримавши у відповідача в користування
земельну ділянку під розміщення
магазину, сплачуючи в подальшому
встановлену у договорі орендну плату,
позивач схвалив спірний правочин
наступним виконанням його умов.

Крім того, апеляційний господарський
суд вважає за необхідне зазначити, що в
силу приписів ст.ст.125, 126 Земельного
кодексу України використання землі без
документа, що підтверджує таке право, в
Україні забороняється.

Статтею 92 Земельного кодексу України
визначено, що права постійного
користування земельною ділянкою із
земель державної та комунальної
власності набувають: підприємства,
установи та організації, що належать до
державної та комунальної власності;
громадські організації інвалідів
України, їх підприємства (об'єднання),
установи та організації; релігійні
організації України, статути
(положення) яких зареєстровано у
встановленому законом порядку,
виключно для будівництва і
обслуговування культових та інших
будівель, необхідних для забезпечення
їх діяльності; публічне акціонерне
товариство залізничного транспорту
загального користування, утворене
відповідно до Закону України «Про
особливості утворення публічного
акціонерного товариства залізничного
транспорту загального користування».

Оскільки позивач не підпадає під
визначений перелік, проте за ним
оформлено право власності на будівлю
магазину по вул. Лермонтова, 1 у м.
Ясинувата Донецької області, у нього в
силу приписів ст.120 Земельного кодексу
України, ст. 377 Цивільного кодексу
України, виникає право користування
земельною ділянкою, на якій вона
розташована, на умовах оренди, із
додержанням вимог Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
майно та їх обтяжень» і статті 125 ЗК
України, яка пов'язує виникнення права
на земельну ділянку з моментом
державної реєстрації відповідного
права.

Підсумовуючи викладене, апеляційний
господарський суд зазначає, що
користування земельною ділянкою, на
якій знаходиться будівля магазину
позивача, в будь-якому разі повинно
бути оформлено у відповідності з
нормами чинного законодавства, тому
визнання спірного договору недійсним
не призведе до захисту чи поновлення
будь-яких прав позивача. При цьому, з
огляду на чинні положення Податкового
кодексу України відносно розмірів
орендної плати за землю, при укладанні
нового договору оренди землі з
позивача буде стягуватись значно вищий
розмір орендної плати ніж той, що
передбачений умовами спірного
договору, а існуючі у договорі недоліки
мають бути усунуті сторонами шляхом
внесення до нього відповідних змін з
додержанням приписів чинного
законодавства України.

Висновки про те, що оскільки відповідно
до ст.15 ЦК України в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, суд повинен перевірити,
чи дійсно порушуються права осіб у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених ст.15 Закону
України «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, а також з'ясувати,
в чому саме полягає порушення їх
законних прав, викладені також у
постановах Судової палати у цивільних
справах Верховного суду України від
25.12.2013р. у справі №6-78цс13, від 25.12.2013р. у
справі №6-94цс13.

Доводи апеляційної скарги судова
колегія до уваги не приймає як
безпідставні та необґрунтовані.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного
законодавства та встановлені
обставини справи, апеляційний
господарський суд вважає, що позивач не
надав будь-яких доказів в
підтвердження наявності правових
підстав для визнання спірного договору
недійсним, у зв'язку з чим колегія
суддів апеляційної інстанції дійшла
висновку, що відповідно до вимог ст. 43
ГПК України, рішення господарського
суду Донецької області від 06.02.2014р. у
справі №905/8200/13 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді матеріалів та обставин
справи, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
тому рішення господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового
збору за подання апеляційної скарги
згідно ст. 49 ГПК України підлягають
віднесенню на скаржника.

Приймаючи до уваги викладене,
керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105
ГПК України, Донецький апеляційний
господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької
області від 06.02.2014р (повний текст від
11.02.2014р.) у справі №905/8200/13 залишити без
змін.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Венера-6
ЛТД», м. Ясинувата
Донецької області, на рішення
господарського суду Донецької області
від 06.02.2014р (повний текст від 11.02.2014р.) у
справі №905/8200/13 - залишити без
задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В.
Будко

Судді: І.В. Москальова

Е.В. Сгара

Надруковано примірників - 5

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-господарському суду

1-ДАГС