м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства «Киїобленерго»До
Приватного підприємства
«С.Т.М.»Простягнення 12 357, 39 грн.
Суддя Борисенко І.І.
Від позивача Гулєвіч В.Г. - за
від відповідача не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача на свою
користь заборгованості за спожиту
електроенергію згідно Договору про
постачання електричної енергії за №2281
від 29.04.2002р. на загальну суму 12 357, 39 грн.,
з якої 10 104,03грн. сума основного боргу, 1
521,72грн.- пені, 731,64грн. - 3% річних.
Відповідач у судові засідання не
з'являвся, представників не направляв,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, пояснень, витребуваних
ухвалою суду від 30.12.2013 р. про порушення
провадження у справі, від 11.02.2014р. та від
06.03.2014р. не подав.
Відповідно до Витягу з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України станом на 15.01.2014р.
місцезнаходження Приватного
Старокиївська, буд.8/12, кв.24.
Водночас, ухвали суду від 30.12.2013р., від
11.02.2014р. та від 06.03.2014р. направлені на
Старокиївська, буд.8/12, кв.24.
Ухвала суду від 30.12.2013р. була повернута
суду поштою з зазначення: „ за
закінченням встановленого строку
зберігання " .

Ухвали суду від 11.02.2014р. та від 06.03.2014р.
були вручені уповноваженої особі
Відповідача.

Тому повернення рекомендованих
повідомлень про вручення поштових
відправлень, а саме Ухвал суду від
1.02.2014р.та 06.03.2014р. з урахуванням
конкретних обставин даної справи є
належними доказами виконання
господарським судом обов'язку щодо
повідомлення учасника судового
процесу про вчинення цим судом певних
процесуальних дій, тому спір
розглядається за наявними у справі
доказами, відповідно до ст. 75 ГПК
України.

За клопотанням Позивача, з метою
забезпечення повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи, спір у
даній справі вирішено у строк у
відповідності п.3 ст.69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2002 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено Договір №
2281 на користування електричною
енергією.

Відповідно до п.1 Договору, Позивач
зобов'язався постачати електричну
енергію у відповідності з умовами
Договору, а Відповідач - своєчасно
проводити сплату за використану
електричну енергію та виконувати інші
умови, визначені даним Договором.

З метою визначення обсягу електричної
енергії, яку споживатиме Відповідач,
йому був встановлений розрахунковий
прилад обліку (електролічильник) типу
ЦЕ 6803 В № 2241449 з початковим показниками
120428, що підтверджується Додатком 3.1. до
Договору та актом обстеження від
07.10.2002р.

Відповідно до п. 6 договору розрахунки
за електричну енергію та інші платежі
за розрахунковий період (місяць)
здійснюється за діючими тарифами
відповідно до тарифних груп та класів.

Щомісячно (п.6.1 Договору) 15 числа згідно
з додатком №4 до Договору на
користування електроенергією
направляється представник споживача у
відділ збуту для подання звіту за
використану електроенергію, за
розрахунковий період (місяць),
документів що підтверджують оплату за
розрахунковий період та одержання
платіжних вимог-доручень (платіжних
доручень) для поточної оплати
електроенергії, що споживається в
наступному розрахунковому періоді та
інших платіжних документів.

Відповідно до п. 6.2 договору оплата
платіжних документів здійснюється
Споживачем самостійно, в 10-ти денний
термін після дати, зазначеному в
платіжному документі.

12.06.2011 р. уповноваженим представником
Позивача було проведено обстеження
розрахункового приладу обліку № 2241449
та зафіксовано, що поточні показники
електролічильника становлять 350 694 кВт,
що підтверджується Актом контрольного
огляду від 12.06.2011р.

На підставі зафіксованих фактичних
показників електролічильника,
Позивачем було виставлено до оплати
рахунок-фактуру за активну
електроенергію № за червень 2011 р.
від 25.06.2011р. на суму 10 104, 03 грн.

Таким чином, Відповідач споживав
електричну енергію, але оплату не
здійснював.

Судом встановлено, що остання оплата за
використану електричну енергію була
здійснена Відповідачем 20.05.2008р. на
загальну суму 1 719, 52 грн., що
відображається у витязі з інтегрованої
бази даних Позивача.

З викладеного вбачається, що
Відповідач виконує покладені на нього
зобов'язання неналежним чином і станом
на грудень 2013р. заборгував Позивачу 10
104, 03 грн. за використану
електроенергію.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню
частково, з наступних підстав:

Договір 29.04.2002р. № 2281 є договором
поставки, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 54
Цивільного кодексу України та Глави 30
Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Суду доведено, що Відповідач не виконав
свої зобов'язання за договором.

Матеріалами справи підтверджується
факт постачання електроенергії
відповідно до умов Договору
Відповідачу, використовування
електроенергії Відповідачем, а також
існування заборгованості Відповідача
перед Позивачем за спожиту
електроенергію в розмірі 10 104, 03 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.2 договору оплата
платіжних документів здійснюється
Споживачем самостійно, в 10-ти денний
термін після дати, зазначеному в
платіжному документі.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Факт наявності боргу у Відповідача за
договором від 29.04.2002р. № 2281 у сумі 10 104, 03
грн. Позивачем належним чином
доведений, документально
підтверджений і Відповідачем не
спростований, і тому ця сума має бути
стягнута з відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З огляду на наявність прострочення
грошового зобов'язання, позивач
правомірно нарахував три проценти
річних від простроченої суми за весь
час прострочення, відповідно до ст. 625
ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
за договором або законом.

Згідно здійсненого позивачем
розрахунку з відповідача підлягає
стягненню 731, 64 грн. 3% річних, відповідно
до ст. 625 ЦК України, з яким суд
погоджується та вважає обґрунтованим.

Вимога позивач про стягнення з
Відповідача пені у сумі 1 521,72грн. за
період прострочення з 05.07.2011р. по
26.06.2012р. задоволенню не підлягає, з
огляду на наступне.

За порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

За таких обставин, стягнення пені не
задовольняється судом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону,
відповідачем належним чином протягом
розгляду справи не було надано
належних доказів по справі на
спростування позовних вимог в частині
стягнення основного боргу та 731, 64 грн. -
3% річних.

В судовому засіданні, допустимими
доказами, які знаходяться в матеріалах
справи позивач довів, що його вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в частині стягнення
основного боргу та 3% річних. В частині
позову про стягнення пені суд
відмовляє, з підстав вищезазначених.

Витрати по оплаті судового збору
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
на обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
«С.Т.М.» (03055, м. Київ, вул. Старокиївська,
8/12, кв. 24; Код: 31484402) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Київобленерго» (08132, Київська обл.,
Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул.
Київська. №2-Б; Код: 23243188)
заборгованість за спожиту електричну
енергію в розмірі 10 104 (десять тисяч сто
чотири) грн. 03коп., 3% річних в розмірі 731
(сімсот тридцять одна) грн. 64 коп. та 1 602
(одну тисячу шістсот дві) грн. ) 63 коп.
судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

В частині стягнення пені відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.03.2013.

Суддя
І.І.Борисенко