Господарський суд Чернігівської
________________________________________________________________________
_________________________________
Тел. 698-166, факс 77-44-62
РІШЕННЯ

"27" березня 2014 р.
Справа № 927/358/14

Позивач: ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

Відповідач: Публічне акціонере
товариство "Будівельна компанія
"Домобудівник",

, вул. Щорса 59-а, м.
Чернігів, 14011

Предмет спору: про стягнення 27957,48 грн.

Суддя Белов С.В.

Представники сторін:

Позивача: ОСОБА_1

Відповідача: не з"явився

ОСОБА_1 подав позов до Публічного
акціонерного товариства "Будівельна
компанія "Домобудівник" про стягнення
27957,48 грн. (5645,70 грн. заробітної плати та
22311,78 грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, а
саме за весь час прострочення по день
звернення до суду).

Позивачем надано власне письмове
підтвердження того, що в провадженні
суду або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, не має
справи між тими ж сторонами, про той же
предмет та з тих же підстав, а також не
має рішення цих органів з такого спору,
а також надано картку платника
податків.

В судовому засіданні 27 березня 2014 року
позивач виклав позовні вимоги.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення
позивача, з'ясувавши фактичні
обставини справи, дослідивши докази,
які мають юридичне значення для
вирішення спору, господарський суд
встановив наступне.

Клопотання про залучення документів до
матеріалів справи, підлягає
задоволенню, відповідно до ст. 22 ГПК
України.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 05 листопада
2013 року порушено провадження у справі
№ 927/1361/13 про банкрутство Публічного
акціонерного товариства "Будівельної
Компанії "Домобудівник".

У відповідності до ч. 4 ст. 10 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", суд, у
провадженні якого перебуває справа про
банкрутство, вирішує усі майнові спори
з вимогами до боржника, у тому числі
спори про визнання недійсними
будь-яких правочинів (договорів),
укладених боржником; про сплату
податків, зборів (обов'язкових
платежів); стягнення заробітної плати;
поновлення на роботі посадових та
службових осіб боржника, а також
визнання недійсними рішень державних
органів, пов'язаних з майновими
вимогами до боржника.

07 липня 2011 року позивача було прийнято
на посаду начальника кошторисно -
договірного відділу Публічного
акціонерного товариства "Будівельна
компанія "Домобудівник". 13 червня 2013
року позивача звільнено з займаної
посади Публічного акціонерного
товариства "Будівельна компанія
"Домобудівник" за власним бажанням.

Згідно ст. 43 Конституції України право
на своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 Кодексу
законів про працю України, заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу. Розмір заробітної плати
залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до положень ст. 21 Закону
України «Про оплату праці», працівник
має право на оплату своєї праці
відповідно до актів законодавства і
колективного договору на підставі
укладеного трудового договору. Розмір
заробітної плати може бути нижчим за
встановлений трудовим договором та
мінімальний розмір заробітної плати у
разі невиконання норм виробітку,
виготовлення продукції, що виявилася
браком, та з інших, передбачених чинним
законодавством причин, які мали місце з
вини працівника. Забороняється
будь-яке зниження розмірів оплати
праці залежно від походження,
соціального і майнового стану, расової
та національної належності, статі,
мови, політичних поглядів, релігійних
переконань, членства у професійній
спілці чи іншому об'єднанні громадян,
роду і характеру занять, місця
проживання.

У відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З довідки Публічного акціонерного
товариства "Будівельна компанія
"Домобудівник" від 08.08.2013 року № 04/455,
вбачається, що ПАТ "Будівельна компанія
"Домобудівник" має заборгованість з
виплати заробітної плати перед
позивачем станом на 09.08.2013 року за
період з лютого 2013 року по червень 2013
року у розмірі 5645,70 грн.

З зазначеної вище довідки вбачається,
що заборгованість відповідача перед
позивачем з виплати заробітної плати
становить 5645,70 грн.

У відповідності до ст. 115 Кодексу
Законів про працю України, заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної
плати збігається з вихідним, святковим
або неробочим днем, заробітна плата
виплачується напередодні. Розмір
заробітної плати за першу половину
місяця визначається колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не менше оплати за фактично
відпрацьований час з розрахунку
тарифної ставки (посадового окладу)
працівника. Заробітна плата
працівникам за весь час щорічної
відпустки виплачується не пізніше ніж
за три дні до початку відпустки.

Згідно ч. 1 ст. 116 Кодексу Законів про
працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

За вказаних вище обставин, суд
приходить до висновку, що відповідачем
порушено право позивача на своєчасне
отримання заробітної плати, що
передбачено ст.ст. 115, 116 Кодексу Законів
про працю України, а отже сума
заборгованості підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача у
розмірі 5645,70 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 22311,78 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, а саме за весь час
прострочення по день звернення до суду.

Відповідно до ст. 117 Кодексу Законів про
працю України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 Кодексу
Законів про працю України, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. За наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум, власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу Законів
про працю України, працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного суду у 3-місячний строк з дня,
коли він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права, а
у справах про звільнення - місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

У відповідності до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» N 13 від
24.12.1999 року, непроведення розрахунку з
працівником у день звільнення або, якщо
в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку. Пропуск без поважних
причин тримісячного строку звернення
до суду є самостійною підставою для
відмови в позові, однак якщо суд
установить, що останній є
необґрунтованим, він відмовляє в його
задоволенні саме з цих підстав. Глава XV
КЗпП не передбачає винятків щодо
застосування строків звернення до
суду. Тому і правило ст.238 КЗпП про право
органу, який розглядає спір,
постановити рішення про виплату
працівникові належних йому сум (крім
передбачених ст. 235 КЗпП виплат
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи)
без обмеження будь-яким строком
застосовується за умови додержання
строків звернення за вирішенням спору.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22 лютого 2012р. № 4-рп/2012 у
справі за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього кодексу встановлено, що в
аспекті конституційного звернення
положення частини першої статті 233
Кодексу законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався. Вказане Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на
території України.

Статтею 234 Кодексу Законів про працю
України передбачено, що у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених ст. 233 Кодексу Законів про
працю України, районний, районний у
місті, міський чи міськрайонний суд
може поновити ці строки.

Проте, позивач не надав суду ні заяви
про поновлення пропущеного строку, ні
доказів наявності поважних причин
пропущення позивачем строку звернення
до суду за вирішенням трудового спору.

У відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене вище,
заслуговують на увагу приписи щодо
пропущення позивачем строку звернення
до суду, передбаченого ч. 1 ст. 233 Кодексу
Законів про працю України, якою
встановлено трьохмісячний строк для
звернення до суду про вирішення
трудового спору.

Виходячи з поданих до суду
документів, суд доходить висновку про
те, що моментом, з якого має
відраховуватись строк на звернення
позивача до господарського суду з
вимогою про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є момент надання
позивачу довідки відповідача від 08.08.2013
року щодо наявності заборгованості з
заробітної плати, оскільки саме з цього
моменту позивачу стало відомо про
порушення його права на одержання
середнього заробітку.

З огляду на викладене вище,
звернення до суду позивачем
здійснено з пропуском тримісячного
терміну від моменту, коли він дізнався
про порушення свого права.

На підставі викладеного вище,
враховуючи пропуск позивачем
тримісячного терміну звернення до
суду, суд приходить висновку про
відмову у позовній вимозі позивача в
частині стягнення 22311,78 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір у розмірі 1827,00 грн.
підлягає стягненню з відповідача в
дохід держави.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 115, 116, 117, 234 Кодексу Законів про
працю України, ст. ст. 22, 33, 34, 82- 85 ГПК
України, ст. 10 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Будівельна компанія
"Домобудівник" (вул. Щорса, 59-а, м.
Чернігів, 14011, ) на
користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 5645,70
грн. заробітної плати.

3.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Будівельна компанія
"Домобудівник" (вул. Щорса 59-а, м.
Чернігів, 14011, ) судовий
збір на користь Державного бюджету
України (отримувач: УДКСУ м. Чернігова,
Державний бюджет, рахунок: 3002, , Банк: ГУДКУ у
Чернігівській обл., МФО: 853592, код
бюджетної класифікації 22030001) у розмірі
1827,00 грн.

4.Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Белов С.В.