м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2018/14 20.03.14
Господарський суд міста Києва в складі:
головуючого судді
розглянувши справу № 910/2018/14
за позовом державного підприємства
«Адміністрація річкових портів»;
до товариство з обмеженою
відповідальністю «МІСТО БУДІВНИК»;
про стягнення 16 004.92 грн.
Представники сторін:
від позивача: Сімон І.В.,
довіреність № 01/05-199Д від 27.02.2014р.;
від відповідача: не з'явились.
обставини справи:
До Господарського суду міста Києва
звернулось державне підприємство
«Адміністрація річкових портів»
(надалі - позивач) з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «МІСТО БУДІВНИК»
(надалі - відповідач) про стягнення 16
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідач в порушення умов укладеного
між сторонами договору № 01/12-110 від
29.12.2010р. у визначений строк не
розрахувався за отримані послуги,
внаслідок чого виникла заборгованість
у сумі 15 091,96 грн., за прострочення
оплати якої позивачем нараховані 3%
річних у сумі 912,96 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014р. порушено
провадження у справі № 910/2018/14 та
призначено її розгляд на 27.02.2014р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.02.2014р. було відкладено
розгляд справи на 20.03.2014р., у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
неподанням витребуваних судом доказів.
Присутнім у судовому засіданні 20.03.2014р.
представником позивача заявлені
позовні вимоги підтримано у повному
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвали
від 27.02.2014р. не виконав, витребувані
документи, в тому числі відзив на позов,
суду не надіслав. Відповідач належним
чином повідомлений про призначення
справи до розгляду в засіданні
господарського суду, про час і місце
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України, ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України, ухвалу
суду про порушення провадження у
справі від 10.02.2014р. та ухвалу суду від
27.02.2014р. було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, проте
поштове відправлення повернуто на
адресу суду без вручення з відповідною
відміткою поштової установи

Оскільки про поважні причини неявки в
судове засідання представника
відповідача суд не повідомлений;
клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило,
суд вважає, що у відповідності до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами, без участі
представника відповідача, яких
достатньо для винесення рішення по
суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, що мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2010р. між позивачем (за договором -
виконавець) та відповідачем (за
договором - замовник) було укладено
договір № 01/12-110 про надання послуг, у
відповідності з п. 1.1. якого позивач
надає відповідачу послуги (стоянка,
швартування) на платній основі
плавучим засобам, які належать
відповідачу, а саме: дебаркадеру «Д-71»
та понтонам КИВ 1559-к, 1560-к, 1555-к, 1557-к та
1558-к, біля 52 метрів гідротехнічної
споруди (ГТС) відповідача, а саме:
причал «Русанівська набережна» в м.
Києві (інв.. № 3010) нижче верхніх східців
на 51м.

Також, між сторонами було підписано
додаток № 2 до договору, яким визначено
найменування послуг та показники
ставок оплати за послуги, зокрема,
послуга стоянки складає 15 091,96 грн. з
ПДВ.

Відповідно до п.2.1 договору, договір
укладений на строк з 29.12.2010р. по 28.12.2013р.

Як зазначив позивач, за актом № ДП-0000012
від 31.01.2012р., копія якого залучена до
матеріалів справи та оригінал було
оглянуто в судовому засіданні, було
надано відповідачу послуги зі стоянки
плавзасобів на загальну суму 15 091,96 грн.,
однак відповідач такий акт позивачу не
повернув підписаним зі своєї сторони,
мотивованої відмови від підписання
також не надіслав і не здійснив оплати
отриманих за таким актом послуг у сумі
15 091,96 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що
зазначений акт та рахунок-фактура №
ДП-0000013 від 31.01.2012р. на оплату послуг за
актом № ДП-0000012 від 31.01.2012р. було
надіслано відповідачу 04.03.2014р. цінним
листом з описом вкладення разом з
претензією, що підтверджується
фіскальними чеками поштової установи
та описами вкладення в цінний лист від
04.03.2014р.

Крім того, відповідно до п.4.6 договору,
здавання послуг позивачем та приймання
їх результатів відповідачем
оформлюється актом здавання-приймання
послуг, який позивач надає відповідачу.

Відповідач протягом 5 днів з дня
одержання акту здавання-приймання
наданих послуг зобов'язаний направити
позивачу підписаний акт або мотивовану
відмову (п.4.7 договору).

П.4.9 договору встановлено, що не
підписання акту здавання-приймання
наданих послуг представником
відповідача та ненадання мотивованої
відмови від прийняття послуг є
підтвердженням відсутності претензій
з боку відповідача.

Як встановлено судом, матеріали справи
не містять доказів звернення
відповідача до позивача з претензіями
щодо наданих послуг згідно з актом №
ДП-0000012 від 31.01.2012р., а також відсутнє
письмове обґрунтування відмови від
підписання зазначеного акту. Відтак,
послуги за актом № ДП-0000012 від 31.01.2012р.
вважаються прийнятими відповідачем, що
свідчить про виникнення у відповідача
обов'язку щодо оплати отриманих за
даним актом послуг у сумі 15 091,96 грн.

Отже, загальна сума отриманих
відповідачем за актом № ДП-0000012 від
31.01.2012р. послуг склала 15 091,96 грн.

Умовами п.4.3. п.4.5 договору визначено, що
оплата вартості послуг стоянки
здійснюється відповідачем на підставі
виставленого позивачем
рахунку-фактури; відповідач протягом 5
днів з дати отримання рахунку за надані
послуги стоянки перераховує грошові
кошти на банківський рахунок позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що
на оплату наданих послуг за актом №
ДП-0000012 від 31.01.2012р. позивачем 04.03.2014р.
було надіслано відповідачу цінним
листом з описом вкладення
рахунок-фактуру № ДП-0000013 від 31.01.2012р. на
суму 15 091,96 грн.

Доказів на підтвердження зворотного
позивачем до суду не надано.

Отже, з урахуванням Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень (3 дні), суд вважає
07.03.2014р. - днем виставлення позивачем
рахунку № ДП-0000013 від 31.01.2012р. на суму 15
091,96 грн.

Таким чином, виходячи з умов п.4.5
договору, строк оплати відповідачем
отриманих послуг настав 12.03.2014р.

Отже, на день розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 15091,96 грн.

Згідно з приписами ст. 173
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 901
Цивільного кодексу України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903
Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

На час розгляду спору в господарському
суді відповідачем не заперечений факт
отримання послуг за представленим
актом та не надано доказів оплати
послуг на суму 15091,96 грн. відтак, позовна
вимога про стягнення з відповідача
суми основного боргу в розмірі 15 091,96
грн. підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань, позивач просить суд
стягнути з відповідача 3% річних у сумі
912,96 грн., які розраховані за період з
01.02.2012р. по 05.02.2014р.

Оскільки вище судом встановлено, що
строк оплати відповідачем отриманих
послуг настав 12.03.2014р., відповідно,
нарахування позивачем 3% річних у
період з 01.02.2012р. по 05.02.2014р. є
необґрунтованим та безпідставним, а
тому така вимога задоволенню не
підлягає.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з товариство з обмеженою
відповідальністю «МІСТО БУДІВНИК» (02232,
м. Київ, вул. Закревського, 63, оф. 1, ) на користь державного
підприємства «Адміністрація річкових
портів» (юридична адреса: 04071, м. Київ,
вул. Електриків, 14; фактична адреса: 04119,
м. Київ, вул. Мельникова, 40, ) 15 091 грн. 96 коп. - основного боргу та
1722 грн. 78 коп. - витрат по сплаті
судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.03.2014р.

Суддя
А.І.
Привалов