м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"
до Дочірнього підприємства
"Комунальне підприємство "Маяк"
про стягнення 177 133,85 грн.
Суддя Цюкало Ю.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: Левченко В.І. (за
довіреністю від 16.08.2013);
від відповідача: не з'явилися.
В судовому засіданні 17 березня 2014 року,
відповідно до положень ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, було оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.
31.12.2013 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" до Дочірнього
підприємства "Комунальне підприємство
"Маяк" про стягнення 177 133,85 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.01.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
розгляд справи призначено на 27.01.2014.
У судовому засіданні 27.01.2014 оголошено
перерву до 24.02.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 продовжено строк
розгляду спору на 15 днів на підставі ст.
69 Господарського процесуального
кодексу України. Відкласти розгляд
справи у судовому засіданні на 17.03.2014 на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
В судове засідання, призначене на 17.03.2014
з'явився представник позивача, надав
усні пояснення по суті спору, відповів
на запитання суду.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суд не повідомив, про дату, час та місце
судового засідання повідомлений
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
Єдиний державний реєстр створюється з
метою забезпечення державних органів,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.
Наразі, всю судову кореспонденцію було
направлено за адресою відповідача, що
зазначена у позовній заяві та повністю
узгоджуються з відомостями з Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 15.09.2013.
З огляду на неявку відповідача в судове
засідання, господарський суд враховує,
що за змістом ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
За приписами ст.69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Таким чином, враховуючи вищенаведене,
керуючись принципами розумності
строків судового провадження,
незважаючи на те, що відповідач в
процесі розгляду справи не скористався
правами, передбаченими Господарським
процесуальним кодексом України, за
висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого справа може бути
розглянута за наявними у ній
документами відповідно до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка відповідача не
перешкоджає вирішенню справи по суті.
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -
01.05.2001 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго», яка у квітні 2011 року у
відповідності до вимог та положень
Закону України «Про акціонерні
товариства» №514-VI від 17.09.2008
перейменована у Публічне акціонерне
товариство «Київенерго» та Дочірнім
підприємством «Комунальним
підприємством «Маяк» укладено Договір
на постачання теплової енергії у
гарячій воді №8171001.
Позивач зазначає, що свої зобов'язання
за зазначеним Договором відповідач не
виконує, внаслідок чого за період з
01.12.2010 по 01.12.2013 виникла заборгованість
за використану теплову енергію, яка
станом на 01.12.2013 становить 155 194,89 грн.
На підставі вищезазначеного позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та просить суд стягнути
з відповідача борг за спожиту теплову
енергію у сумі 155 194,89 грн., пеню у сумі 4
266,30 грн., інфляційну складову боргу у
сумі 451,85 грн., 3% річних у сумі 13 220,81 грн.
Ухвалами Господарського суду міста
Києва від 08.01.2014, 24.02.2014 суд зобов'язував
відповідача надати письмовий відзив на
позов із зазначенням доказів, що
підтверджують викладені у відзиві
обставини. Однак, всупереч вимог суду
відповідач відзив до суду не надав та
не надіслав.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язань -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають,
зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.05.2001 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (енергопостачальна
організація), яка у квітні 2011 року у
відповідності до вимог та положень
Закону України «Про акціонерні
товариства» №514-VI від 17.09.2008
перейменована у Публічне акціонерне
товариство «Київенерго» та Дочірнім
підприємством «Комунальним
підприємством «Маяк» (абонент) було
укладено Договір №8171001 на постачання
теплової енергії у гарячій воді.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що вказаний Договір є
договором енергопостачання, а тому
права та обов'язки сторін визначаються
в тому числі положеннями параграфу 3
глави 30 Господарського кодексу
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Предметом вказаного Договору є
постачання, користування та своєчасна
сплата в повному обсязі спожитої
теплової енергії у гарячій воді, на
умовах, передбачених цим Договором
(п.1.1. Договору).

Пунктом 2.2.1. Договору передбачено, що
енергопостачальна організація
зобов'язується постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та в обсягах згідно з
Додатком №1 до цього Договору.

Згідно з п.2.3.2. Договору абонент
зобов'язується виконувати умови та
порядок оплати, в обсягах і в терміни,
які передбачені в Додатку №4 до
Договору.

У відповідності до п.5.1. Договору облік
споживання абонентом теплової енергії
проводиться розрахунковим способом (по
приладах обліку).

Відповідно до п.6.3.1. Договору абонент
несе відповідальність за невиконання
умов цього Договору, виконання порядку
розрахунків за теплову енергію,
викладених в Додатку №4 Договору,
виконання Правил, нормативних актів з
питань користування,
взаєморозрахунків за енергоносії та
чинного законодавства України.

Додатком №4 до Договору передбачено
порядок розрахунків за теплову
енергію. Зокрема, п.1 вказаного Додатку
встановлено, що розрахунки за теплову
енергію, що споживається, проводяться
виключно у грошовій формі.

Пунктом 2 вказаного Додатку сторони
дійшли згоди про те, що абонент до
початку розрахункового періоду
(місяця) сплачує енергопостачальній
організації вартість, заявленої у
Договорі кількості теплової енергії на
розрахунковий період, з урахуванням
сальдо розрахунків на початок місяця,
або оформлює Договір про заставу майна,
згідно Закону України «Про заставу», як
засіб гарантії сплати споживаємої
енергії.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

В підтвердження належного виконання
позивачем умов Договору в матеріалах
справи наявні Довідки про теплове
навантаження об'єктів теплопостачання,
Листи про затвердження тарифів на
теплову енергію, облікові картки
(табуляграми) за спірний період, а також
відомості щодо обліку споживання
теплової енергії.

Дослідивши повно та всебічно матеріали
справи, судом встановлено, що позивачем
належним чином виконано умови
Договору. Однак, відповідач, в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства України не
виконував взяті на себе зобов'язання
належним чином, внаслідок чого
утворилась заборгованість перед
позивачем у сумі 155 194,89 грн. за період з
01.12.2010 по 01.12.2013.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Станом на час розгляду справи докази
сплати відповідачем заборгованості у
сумі 155 194,89 грн. за Договором відсутні.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача
заборгованості за Договором у сумі 155
194,89 грн. підлягають задоволенню.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання, тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних
у розмірі 13 220,81 грн. та інфляційної
складової боргу у сумі 4 451,85 грн.
перевірено судом та встановлено, що
вказані розрахунки відповідають
нормам чинного законодавства, зокрема
вимогам вказаної статті та позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановленої
законом або договором
відповідальності.

За приписами ч.4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Пунктом 3.5 Додатка 4 до Договору
передбачено, що на суму боргу на
початок кожного розрахункового
періоду (місяця) позивачем
нараховується пеня у розмірі 0,5% за
кожний день до моменту його погашення,
але не більше суми обумовленої чинним
законодавством України.

Позивачем було нараховано пеню в
розмірі 4 266,30 грн. Після проведення
судом перевірки розрахунку суми пені,
господарський суд дійшов висновку, що
наданий позивачем розрахунок є
арифметично вірним та позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Таким чином суд приходить до висновку,
що позивачем належними доказами
доведено прострочення виконання
відповідачем зобов'язання за договором
та наявну заборгованість.

Враховуючи все вищевикладене, зважаючи
на те, що доказів сплати заборгованості
відповідачем станом на час розгляду
даної справи до суду не представлено
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, а саме:
заборгованість за спожиту теплову
енергію у сумі 155 194,89 грн.; 3% річних у
сумі 13 220,81 грн.; інфляційна складова
боргу у сумі 4 451,85 грн.; пеня у сумі 4 266,30
грн.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору у сумі 3 542,68 грн.
відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача
враховуючи задоволення позовних вимог
у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Комунальне підприємство "Маяк" (04073, м.
Київ, Московський проспект, буд. 8, ) з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду, на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5,
, р/р 1 у ГУ по м.
Києву та Київській обл. ВАТ «Ощадбанк»,
МФО 322669) на будь-який рахунок, виявлений
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, грошові кошти:
заборгованість за спожиту теплову
енергію у сумі 155 194,89 грн. (сто п'ятдесят
п'ять тисяч сто дев'яносто чотири
гривні 89 копійок); 3% річних у сумі 13 220,81
грн. (тринадцять тисяч двісті двадцять
гривень 81 копійка); інфляційна складова
боргу у сумі 4 451,85 грн. (чотири тисячі
чотириста п'ятдесят одна гривня 85
копійок); пеня у сумі 4 266,30 грн. (чотири
тисячі двісті шістдесят шість гривень
30 копійок) та витрати по сплаті
судового збору у сумі 3 542,68 грн. (три
тисячі п'ятсот сорок дві гривні 68
копійок). Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 24.03.2014.

Суддя
Ю.В. Цюкало