КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р. Справа№ 910/22009/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
19.03.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду міста Києва від
12.12.2013 року у справі №910/22009/13 (суддя
Сівакова В.В.)

за позовом прокурора Солом'янського
району міста Києва в інтересах держави
в особі: 1. Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації;

2. Комунального підприємства «Дирекція
з управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про розірвання договору №286СРДА від
09.01.2013 року, виселення та стягнення 9 522,06
грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 року у справі №910/15065/13
позов задоволено повністю. Розірвано
договір про передачу майна
територіальної громади міста Києва в
оренду №286 СРДА від 09.01.2013 року,
укладений між Солом'янською районною в
місті Києві державною адміністрацією,
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та
комунальним підприємством «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві адміністрації.

Виселено фізичну особу-підприємця
ОСОБА_2 з нежитлового приміщення та
стягнуто 4 014,50 грн. судового збору в
дохід Державного бюджету України.

Додатковим рішенням господарського
суду міста Києва від 10.01.2014 року у
справі №910/22009/13 стягнуто з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві адміністрації 9 120,48
грн. заборгованості з орендної плати,
140,75 грн. боргу компенсації плати за
землю та 260,83 грн. пені.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове рішення суду, яким
відмовити у задоволенні позову.

В своїх доводах заявник посилався на
те, що рішення суду першої інстанції
прийняте із неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та висновки суду є
такими, що не відповідають обставинам
справи.

Ухвалою від 20.01.2014 року Київським
апеляційним господарським судом
прийнято до провадження вказану вище
апеляційну скаргу та призначено
розгляд справи №910/22009/13 у судовому
засіданні за участю повноважних
представників сторін.

Комунальним підприємством «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації на підставі ст.96 ГПК
України надано суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому позивач-2
просить у задоволенні апеляційної
скарги ФОП ОСОБА_2 на рішення
господарського суду міста Києва від
12.12.2013 року у справі №910/22009/13 відмовити,
рішення суду залишити без змін.

Прокурор приймав участь у судових
засіданнях, в яких надав свої пояснення
та заперечив проти доводів, які
викладені в апеляційній скарзі та
просив рішення господарського суду
міста Києва від 12.12.2013 року залишити без
змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 -
без задоволення.

Представник позивача-1 приймав участь в
судових засіданнях та надав свої
пояснення, в яких заперечив проти
доводів, що викладені в апеляційній
скарзі та просив рішення
господарського суду міста Києва від
12.12.2013 року залишити без змін, а
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 - без
задоволення.

Представники позивача-2 та відповідача
в судове засідання не з'явилися, про
день та час розгляду справи були
повідомлені належним чином. Враховуючи
те, що в матеріалах справи містяться
докази належного повідомлення всіх
учасників судового процесу про час та
місце проведення судового засідання
про розгляд апеляційної скарги, а також
приймаючи до уваги те, що ухвалою про
призначення справи до розгляду
учасників судового процесу було
попереджено, що неявка представників
сторін без поважних причин у судове
засідання не є перешкодою для розгляду
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника позивача-2 та
відповідача у судовому засіданні.

Згідно з ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача-1, дослідивши
представлені докази в їх сукупності,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
09.01.2013 року між Солом'янською районною в
м. Києві державною адміністрацією
(орендодавець) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (орендар), а також
комунальним підприємством «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації (балансоутримувач) було
укладено договір про передачу майна
територіальної громади міста Києва в
оренду № 286 СРДА (далі - договір).

За умовами п. 1.1 договору орендодавець
передає, а орендар приймає в орендне
користування нежитлове приміщення, що
належить до комунальної власності
територіальної громади міста Києва
(далі - об'єкт оренди), який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення
аптеки, що реалізує готові ліки.

Відповідно до п. 2.1 договору об'єктом є
приміщення загальною площею 19,6 кв.м.

Відповідно до п. 4.1 договору
орендодавець зобов'язаний протягом 30
календарних днів з моменту підписання
цього договору з додатками передати, а
орендар прийняти по акту
прийому-передачі об'єкт оренди. Акт
приймання-передачі об'єкта оренди
підписується відповідним
орендодавцем, орендарем та
балансоутримувачем.

Факт передачі та відповідно прийняття
відповідачем нежитлового приміщення
за адресою вул. Шепелєва, 6, загальною
площею 19,6 кв.м. підтверджується актом
приймання-передачі від 09.01.2013 року.

Пунктом 9.1 договору сторонами
встановлено, що договір діє з 09.01.2013
року до 08.01.2016 року.

Згідно п. 3.1 договору за користування
об'єктом оренди орендар сплачує
балансоутримувачу орендну плату, яка
станом на дату підписання договору
становить 1 455,00 грн. на місяць.

Відповідно до п. 3.2 договору розмір
орендної плати за кожний наступний
місяць визначається з урахуванням
індексу інфляції за попередній місяць,
опублікованому у поточному місяці.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що
додатково до орендної плати
нараховується податок на додану
вартість у розмірах та порядку,
визначених законодавством України,
який сплачується орендарем разом з
орендною платою, а також компенсація
витрат балансоутримувача за
користування земельною ділянкою, на
якій розташований об'єкт оренди,
розрахунок якої оформлюється додатком
та є невід'ємною частиною договору
(додаток №4) та сплачується орендарем
разом з орендною платою.

Згідно додатку №4 сума компенсації
земельного податку визначена
сторонами в розмірі 22,35 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.5 договору орендна
плата сплачується орендарем на рахунок
балансоутримувача починаючи з дати
підписання акта приймання-передачі.
Останнім днем сплати орендної плати та
інших платежів є дата підписання
сторонами акта приймання-передачі при
поверненні об'єкта оренди
орендодавцеві.

Згідно з п. 3.6 договору орендна плата
сплачується орендарем незалежно від
наслідків господарської діяльності
орендаря щомісячно не пізніше 20 числа
наступного місяця.

Проте свого обов'язку зі сплати
орендних платежів та компенсації
видатків по сплаті за землю відповідач
належним чином не виконав, у зв'язку із
чим сума заборгованості по орендній
платі за період з березня по серпень 2013
року становить 9 120,48 грн. та сума
заборгованості за компенсацію
земельного податку за період з березня
по серпень 2013 року становить 140,75 грн.

У листопаді 2013 року прокурор
Солом'янського району м. Києва в
інтересах держави в особі комунального
підприємства «Дирекція з управління
та обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києва
державної адміністрації звернувся з
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про розірвання договору про
передачу майна територіальної громади
міста Києва в оренду №286СРДА від 09.01.2013
року; про виселення фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 з нежитлового
приміщення загальною площею 19,6 кв.м.,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
повернувши зазначене приміщення по
акту прийому-передачі комунальному
підприємству «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, стягнення
основної заборгованості з орендної
плати в сумі 9 120,48 грн., 140,75 грн. боргу
компенсації плати за землю та 260,83 грн.
пені.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
розірвання договору про передачу майна
територіальної громади міста Києва в
оренду №286СРДА від 09.01.2013 року та про
виселення фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 з нежитлового приміщення
загальною площею 19,6 кв.м. та повернення
зазначеного приміщення по акту
прийому-передачі комунальному
підприємству «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та про
стягнення з відповідача основної
заборгованості з орендної плати в сумі
9 120,48 грн., заборгованості з компенсації
плати за землю в сумі 140,75 грн. та пені в
сумі 260,83 грн. є законними і
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, відповідач посилається на те,
що підстави для задоволення позову
відсутні, оскільки відповідачем
погашено заборгованість за спірний
період.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення прокурора та представника
позивача-1, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Згідно статті 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також, дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. На перше
місце серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків
законодавець ставить договори, як
складний юридичний факт побудований на
основі волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачами та відповідачем у
справі виникли зобов'язання, які мають
ознаки договору оренди, згідно з яким
та в силу ст. 759 ЦК України, ст. 283 ГК
України, ст. 2 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» орендодавець передає або
зобов'язується передати орендарю майно
у користування за плату на певний
строк.

До обов'язків орендаря ч. 1 ст. 762 ЦК
України, ст.ст. 285, 286 ГК України
відносить, зокрема, внесення плати за
користування майном, розмір якої
встановлений договором оренди.

Пунктом 3 статті 18 ЗУ «Про оренду
державного та комунального майна»
встановлено обов'язок орендаря вносити
орендну плату своєчасно і у повному
обсязі.

Згідно з п. 1, п. 3 ст. 19 ЗУ «Про оренду
державного та комунального майна»
орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються в договорі.

За змістом даних норм Цивільного та
Господарського кодексів України
договір оренди - реальний, двосторонній
та оплатний договір. Договір оренди є
двостороннім, оскільки кожна із сторін
цього договору несе обов'язки на
користь іншої сторони.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст.
193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону та договору.
Згідно з ст. 525 ЦК України та п. 7 ст. 193 ГК
України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 796 ЦК України одночасно з
правом найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) наймачеві надається право
користування земельною ділянкою, на
якій вони знаходяться, а також право
користування земельною ділянкою, яка
прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення
мети найму.

Згідно зі ст. 797 ЦК України плата, яка
справляється з наймача будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини), складається з плати за
користування нею і плати за
користування земельною ділянкою.

За умовами пункту 3.4 договору
передбачено, що додатково до орендної
плати нараховується податок на додану
вартість у розмірах та порядку,
визначених законодавством України,
який сплачується орендарем разом з
орендною платою, а також компенсація
витрат балансоутримувача за
користування земельною ділянкою, на
якій розташований об'єкт оренди,
розрахунок якої оформлюється додатком
та є невід'ємною частиною договору
(додаток №4) та сплачується орендарем
разом з орендною платою.

Київський апеляційний господарський
суд погоджується з висновком
господарського суду міста Києва про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача
заборгованості зі сплати орендної
плати за період з березня 2013 року по
серпень 2013 року у розмірі 9 120,48 грн. та
заборгованості за компенсацію плати за
землю за період з березня 2013 року по
серпень 2013 року в сумі 140,75 грн.

В силу ст. ст. 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Прокурором доведено порушення у даній
справі інтересів держави, а саме
державних інтересів економічного
характеру, які полягають у невиконанні
відповідачем своїх зобов'язань за
даним договором перед позивачами.

Згідно з п. 2 резолютивної частини
рішення Конституційного суду України
№3-рп/99 від 08.04.1999 року у справі №1-1/99,
під поняттям «орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах» слід
розуміти орган державної влади чи
орган місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

У даному випадку інтереси держави
збігаються з інтересами Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації та КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації, невиконання
відповідачем своїх зобов'язань
призвело до зменшення доходної частини
місцевого бюджету.

Відповідачем не надано суду доказів в
порядку ст. ст. 33, 34 ГПК України на
підтвердження здійснення сплати
орендних платежів за користування
нежитловим приміщенням, що належить до
комунальної власності, а тому висновок
суду першої інстанції щодо задоволення
позовних вимог прокурора
Солом'янського району м. Києва в
інтересах держави в особі комунального
підприємства «Дирекція з управління
та обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києва
державної адміністрації до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 про
розірвання договору про передачу майна
територіальної громади міста Києва в
оренду №286СРДА від 09.01.2013 року; про
виселення фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 з нежитлового приміщення
загальною площею 19,6 кв.м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
повернувши зазначене приміщення по
акту прийому-передачі комунальному
підприємству «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації; про стягнення
основної заборгованості з орендної
плати в сумі 9 120,48 грн., 140,75 грн. боргу
компенсації плати за землю та 260,83 грн.
пені, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає законним та
обґрунтованим.

Твердження апелянта про відсутність
заборгованості за спірний період,
судова колегія не приймає до уваги,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що оплата орендних
платежів в розмірі 1 500,00 грн. та 2 900,00
грн. надійшла без зазначення періоду,
про що свідчить банківська виписка АБ
«Укргазбанк» за 03.10.2013 року.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Пункт 3 ч. 1 ст. 611
ЦК України передбачає, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 612 ЦК України визначено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою
(штрафом, пенею). Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що за
несвоєчасну сплату орендних платежів
орендар сплачує на користь
балансоутримувача пеню в розмірі 0,5%
від розміру несплачених орендних
платежів за кожний день прострочення,
але не більше розміру, встановленого
законодавством України.

Тобто, сторонами спору при укладенні
договору передбачено правові наслідки
порушення відповідачем строків оплати
орендних платежів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить стягнути з відповідача
пеню у розмірі 260,83 грн. за період
прострочення виконання договірного
зобов'язання з березня 2013 року по
серпень 2013 року.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України
визначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Київський апеляційний господарський
суд, провівши перерахунок пені,
нарахованої позивачем за прострочення
оплати орендних платежів, погоджується
з висновком господарського суду міста
Києва про задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 260,83
грн. пені за час прострочення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про оренду
державного та комунального майна»
договір оренди може бути розірвано за
погодженням сторін. На вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірвано за рішенням суду
у разі невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема
розірвання договору.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Орендна плата згідно ст. 284
Господарського кодексу України та ст. 10
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» є істотною
умовою договору оренди.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що при
несплаті орендарем орендної плати
протягом 3 місяців з дня закінчення
строку платежу орендодавець має право
відмовитись від договору та вжити
необхідних заходів для примусового
виселення орендаря.

Згідно з п. 6.7 договору при невиконання
або порушення однією із сторін умов
цього договору та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України, договір може бути розірваний
достроково на вимогу однієї із сторін
за рішенням суду.

На вимогу однієї із сторін договір може
бути достроково розірвано за рішенням
суду, у разі невиконання сторонами
своїх зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України (п. 9.6 договору).

Статтею 18 закону України «Про оренду
державного та комунального майна» за
договором оренди орендаря може бути
зобов'язано використовувати об'єкт
оренди за цільовим призначенням
відповідно до профілю виробничої
діяльності підприємства, майно якого
передано в оренду, та виробляти
продукцію в обсягах, необхідних для
задоволення потреб регіону. Орендар
зобов'язаний використовувати та
зберігати орендоване майно відповідно
до умов договору, запобігати його
пошкодженню, псуванню.

За умовами п. 8.3 договору об'єкт оренди
повинен використовуватися орендарем
тільки за цільовим призначенням,
обумовленим п. 1.1 цього договору, а саме
для розміщення аптеки, що реалізує
готові ліки.

Відповідно до п. 5.1 договору
орендодавець та балансоутримувач має
право проводити необхідний огляд та
перевірку виконання орендарем умов
договору. В процесі перевірки
виконання умов договору оренди може
бути здійснена фото або відео фіксація
стану та умов використання об'єкта
оренди.

Так, комісією у складі представників
балансоутримувача за результатами
обстеження орендованого приміщення
встановлено, що приміщення
використовується не за призначенням, а
саме в ньому знаходиться магазин з
продажу продовольчих товарів та
горілчаних напоїв, про що складені
відповідні акти від 07.06.2013 року та від
13.09.2013 року.

В матеріалах справи наявні докази
порушення відповідачем договірних
зобов'язань щодо повної і своєчасної
оплати орендної плати та використання
орендованого приміщення за цільовим
призначенням.

В силу приписів ч. 1 ст. 188
Господарського кодексу України, ст.ст.
525, 651 Цивільного кодексу України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського
кодексу України передбачено, що
сторона договору, яка вважає за
необхідне, зокрема, змінити договір,
повинна надіслати пропозицію про це
другій стороні, яка у двадцятиденний
строк після одержання такої пропозиції
повідомляє іншу сторону про результати
її розгляду.

Матеріали справи містять лист
орендодавця №108-8727/01 від 11.07.2013 року,
який є пропозицією про розірвання
договору. Даний лист було надіслано
відповідачу на дві адреси (юридичну та
орендовану) рекомендованою
кореспонденцією 12.07.2013 року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
оскільки несплата орендних платежів та
використання приміщення не за цільовим
призначенням є істотним порушенням
договору оренди, тому позовні вимоги
прокуратури про розірвання договору є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду
державного та комунального майна» у
разі розірвання договору оренди,
закінчення строку його дії та відмови
від його продовження або банкрутства
орендаря він зобов'язаний повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у
разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

За умовами п. 7.6 договору у разі
закінчення строку дії договору або при
його розірванні орендар зобов'язаний
за актом приймання-передачі повернути
об'єкт оренди балансоутримувачу у
стані, в якому перебував об'єкт оренди
на момент його передачі в оренду, з
урахуванням усіх здійснених орендарем
поліпшень, які неможливо відокремити
від об'єкта оренди без заподіяння йому
шкоди, з урахуванням зносу за період
строку дії договору оренди.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оренду
державного та комунального майна»
орендою є засноване на договорі,
строкове, платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

На переконання судової колегії, з
розірванням договору відповідач
втрачає статус орендаря і, оскільки
інших доказів щодо підтвердження права
користування спірним приміщенням не
має, тому позовні вимоги прокуратури
про виселення відповідача з приміщень
також підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з нормами статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 не надано
докази та належним чином не доведено
правомірність вимог апеляційної
скарги про скасування рішення
місцевого господарського суду від
12.12.2013 року.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не бере їх до уваги,
оскільки прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, скаржником не було
надано суду апеляційної інстанції.

За таких обставин та з урахуванням
вищенаведених законодавчих приписів,
колегія суддів вважає, що
господарським судом першої інстанції
дана правильна юридична оцінка
обставинам справи, тому рішення суду
відповідає чинному законодавству
України та обставинам справи і підстав
для його скасування у суду апеляційної
інстанції не має.

Зважаючи на те, що доводи відповідача
законних та обґрунтованих висновків
суду першої інстанції не спростовують,
рішення господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 року слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - без
задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду міста Києва від
12.12.2013 року у справі №910/22009/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 року у справі №910/22009/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22009/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.І. Лобань

Р.В. Федорчук