ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"24" березня 2014 р.
Справа № 911/276/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова Компанія «Альфа
Страхування», м. Київ

до Яготинської
житлово-експлуатаційної контори
(Яготинська ЖЕК), м. Яготин

про стягнення 6 565,38 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - не з'явився;

відповідач - Рубанчук С.Д. предст. дов
б/н від 11.10.2013р.;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області звернулось Приватне
акціонерне товариство «Страхова
Компанія «Альфа Страхування» з позовом
до Яготинської
житлово-експлуатаційної контори
(Яготинська ЖЕК) про стягнення в
порядку регресу 6 565,38 грн. збитків.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.02.2014р. у справі №911/276/14
було порушено провадження та
призначено до розгляду на 24.02.2014р.

24.02.2014р. через канцелярію суду, позивач
подав клопотання про залучення
документів до матеріалів справи, яке
було судом задоволено.

У судовому засіданні 24.02.2014р.,
відповідно до ст. 77 ГПК України,
оголошувалась перерва до 24.03.2014р.

17.02.2014р. через канцелярію суду
відповідач подав відзив на позовну
заяву, в якому позов не визнав та просив
суд відмовити в задоволенні позовних
вимог, з підстав викладених у відзиві.

В судове засідання 24.03.2014р. позивач,
який був належним чином повідомлений
про час і місце розгляду справи, не
забезпечив явку свого повноважного
представника, про причини неявки суд не
повідомив, клопотання про відкладення
до суду не надсилав.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011 року №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка представника
позивача в судове засідання не
перешкоджає розгляду спору по суті, а
також зважаючи на строки, передбачені
ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду
справи, суд вважає за можливе здійснити
розгляд справи за наявними в ній
матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК
України, за відсутності представника
позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

24.03.2014р. в судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності, суд,-

встановив:

19.12.2012р. між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «Альфа
Страхування» (страховик) та ОСОБА_2
(страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування № 046.0419561.555,
відповідно до умов якого було
застраховано транспортний засіб «ЗАЗ»
д.н.з. НОМЕР_1.

28.01.2013р. в м. Яготин, трапилася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_3 та автомобіля ВАЗ 2106,
який зник з місця ДТП.

28.01.2013р. ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ
«Страхова компанія «Альфа
страхування» із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування.

24.04.2013р. ПрАТ «Страхова компанія «Альфа
страхування» були складені Страховий
акт № 0357.206.13.01.01 та розрахунок суми
страхового відшкодування, відповідно
до якого, сума відшкодування становить
6565,38 грн.

Стаття 979 ЦК України та ст.16 Закону
України «Про страхування» визначають,
що за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

На підставі рахунку № АПС - 01659 від
22.04.2013р. та враховуючи умови договору
добровільного страхування, позивач
здійснив виплату страхового
відшкодування у розмірі 6565,38 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 8419 від 26.04.2013р.

Оскільки, постановою Яготинського
районного суду Київської області від
20.02.2013р. начальника Яготинська ЖЕК
Гончаренка Володимира Вікторовича,
який був відповідальний за утримання
доріг в належному стані, було визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення ч. 4 ст. 140 КУпАП, позивач
13.06.2013р. звернувся з вимогою до
відповідача про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу.

Проте, вказана заява залишена
відповідачем без належного реагування,
в зв'язку з чим, позивач був змушений
звернутися з позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог виходячи з наступного.

Як зазначає у заяві про настання
страхового випадку водій автомобіля
«ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1, іншим учасником ДТП
був автомобіль ВАЗ 2106, який зник з місця
пригоди, що також підтверджується
довідкою ДАІ № 9149520.

До того ж, в страховому акті № 0357.206.13.01.01
від 24.04.2013р. позивач вказав, що ДТП
сталося з вини страхувальника, а в
заяві про настання страхового випадку
водій «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 зазначив, що
«…на перехресті наїхав на ВАЗ 2106. Стан
дороги незадовільний…».

Вимоги до організації робіт із
зимового утримання автомобільних
доріг визначаються Єдиними правилами
зимового утримання автомобільних
доріг П Г. 1-218-118:2005, затвердженими
Наказом Укравтодору від 15.11.2005 року №
525.

Згідно п.3.9 Правил, зимова слизькість -
це зменшення коефіцієнта зчеплення
колеса автомобіля з обмерзлим або
засніженим покриттям внаслідок
снігових, льодяних та снігово-льодяних
утворень на проїзній частині, смугах
поширення та зупиночних площадках.

Згідно п.7.1.9 Правил, усунення зимової
слизькості здійснюється з моменту
повідомлення дорожньо-експлуатаційної
організації про конкретну ділянку
дороги, де вона була виявлена, до повної
ліквідації.

Як було встановлено в постанові
Яготинського районного суду Київської
області від 20.02.2013р. з 08-00 до 15-00 була
проведена посипка піскосуміші на
дорожнє покриття.

Таким чином, водій, який рухається на
транспортному засобі взимку в умовах
слизького покриття до усунення
слизькості на проїзній частині повинен
виконувати вимоги Правил дорожнього
руху України.

Відповідно до п.п. 13.1. Правил дорожнього
руху, водій в залежності від швидкості
руху, дорожньої обстановки,
особливостей вантажу, що перевозиться,
і стану транспортного засобу повинен
дотримувати безпечної дистанції та
безпечного інтервалу.

У дорожній ситуації, що склалася, водії
транспортних засобів повинні були
обирати швидкість руху транспортного
засобу, якими вони керують у залежності
від: дорожніх умов, стану дорожнього
покриття, технічного стану
транспортного засобу.

Дорожні умови (ожеледиця на дорожньому
покритті автомобільної дороги),
технічно справний стан транспортних
засобів дозволяли виконати водіям всіх
необхідних дій по керуванню
транспортними засобами без втрати
керованості.

Доказів несправного технічного стану
транспортних засобів матеріали справи
не містять, а отже суд приходить до
висновку, що у водіїв не було
яких-небудь перешкод технічного
характеру, які б не дозволили виконати
такі дії.

Технічна можливість уникнути
некерованості транспортного засобу та
настання ДТП в даному випадку
визначалась виконанням ним вимог п. 13.1
Правил дорожнього руху України. В діях
водія водіїв, з технічної точки зору,
вбачається невідповідність вимог п. 13.1
Правил дорожнього руху України і вони
знаходяться у причинному зв'язку з
настанням ДТП.

До того ж, на місце скоєння автопригоди
посадові особи відповідача не
запрошувались. Коефіцієнт зчеплення
працівниками ДАІ - не замірявся. Таким
чином стверджувати, що на ділянці
автомобільної дороги, де сталась ДТП,
була зимова слизькій зумовлена
неналежним утримання дороги з боку
працівників відповідача - є
безпідставним.

З огляду на вказані обставини, суд
прийшов до висновку, що технічна
можливість уникнення настання ДТП
залежала від дій водіїв та не залежала
від дорожніх умов, які мали місце на
момент ДТП на ділянці автомобільної
дороги.

Згідно із ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу
України, ст. 27 Закону України «Про
страхування», до страховика який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник, або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Загальні підстави цивільно-правової
відповідальності за завдану майнову
шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного
кодексу України, згідно якої для
настання відповідальності необхідна
наявність складу правопорушення, а
саме: наявність шкоди; протиправна
поведінка заподіювача шкоди; причинний
зв'язок між шкодою та протиправною
поведінкою заподіювача; вина.

Перераховані підстави визнаються
загальними, оскільки їх наявність
необхідна для всіх випадків
відшкодування шкоди, якщо інше не
передбачено законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

Факт притягнення посадової особи
відповідача до адміністративної
відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП
«Порушення правил, норм і стандартів
при утриманні автомобільних доріг і
вулиць, невжиття заходів щодо
своєчасної заборони або обмеження руху
чи позначення на автомобільних дорогах
і вулицях місць провадження робіт»,
жодним чином не доводить
причинно-наслідковий зв'язок між
ожеледдю на дорозі та ДТП, яке сталося
за участю автомобілів «ЗАЗ» д.н.з.
НОМЕР_1 та ВАЗ 2106.

Що стосується розміру завданих
збитків, варто зазначити про те, що
неможливо встановити фактичні
пошкодження, які були завдані
автомобілю «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1
внаслідок ДТП, оскільки матеріали
справи не містять висновку експертизи
транспортного засобу.

Крім того, технічний огляд
пошкодженого транспортного засобу
здійснювався без участі та виклику
представників відповідача. За таких
умов, відповідач не зміг
пересвідчитись у достовірності тих
технічних пошкоджень автомобіля,
зазначених у протоколі огляду, що стали
підставою для визначення
матеріального збитку власнику
автомобіля.

До того ж, варто зазначити, що у суду
відсутня можливість призначити судову
експертизу для визначення технічних
пошкоджень автомобіля «ЗАЗ» д.н.з.
НОМЕР_1, завданих внаслідок ДТП та
розміру матеріального збитку власнику,
оскільки на момент розгляду спору в
господарському суді, пошкоджений
автомобіль вже було відремонтовано.

З огляду на це, суд приходить до
висновку, що причинно-наслідковий
зв'язок між протиправними діями
відповідача та завданою шкодою, а також
розмір завданих збитків позивачем не
доведено.

З урахуванням вищезазначеного, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір при відмові в задоволенні
позову покладається на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю.

Дата підписання повного тексту
рішення: 07.04.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.