ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" березня 2014 р.Справа № 916/3455/13

За позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1;

До відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2;

про зобов'язання не перешкоджати у
користуванні та розпорядженні майном,
виділення в натурі самостійної одиниці
володіння

За зустрічним позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2;

До: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

про виділення в натурі самостійної
одиниці володіння

Головуючий - Меденцев П.А.

Судді - Степанова Л.В.

Рога Н. В.

Представники:

Від ФОП ОСОБА_1: ОСОБА_4 (за довіреністю).

Від ФОП ОСОБА_2: ОСОБА_5 (за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ: 13.12.2013 року за вх. №5259/13
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом)
звернулася до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (далі -
відповідач за первісним позовом,
позивач за зустрічним позовом) про
зобов'язання не перешкоджати у
користуванні та розпорядженні майном,
виділення в натурі самостійної одиниці
володіння.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 16.12.2013р. було порушено
провадження по справі № 916/3455/13 суддею
Меденцевим П.А.

18 грудня 2013 року до суду за вх. №5305/13
надійшла зустрічна позовна заява по
справі №916/3455/13 від Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про виділення
в натурі самостійної одиниці
володіння.

Ухвалою суду від 20.12.2013 року було
прийнято зустрічну позовну заяву
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
виділення в натурі самостійної одиниці
володіння до спільного розгляду з
первісним позовом у справі №916/3455/13.

Відповідно до положень норми ст. 69 ГПК
України строк розгляду справи було
продовжено до 28.02.2014 року Ухвалою суду
від 05.02.2014 року.

У зв'язку зі складністю справи №916/3455/13,
на підставі розпорядження голови
господарського суду Одеської області
від 24.02.2014 року справу було призначено
до колегіального розгляду у наступному
складі: головуючий суддя Меденцев П.А.,
суддя Степанова Л.В., суддя Рога Н.В.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на
первісних позовних вимогах наполягає,
надаючи до суду уточнення позову, проти
зустрічного позову не заперечує, з
підстав викладених у відзиві.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на
зустрічних позовних вимогах наполягає,
проти задоволення первісного позову не
заперечує.

У судовому засіданні 24.03.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне:

Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги,
ФОП ОСОБА_1 пояснює, що їй та ФОП ОСОБА_2
належить спільне майно, а саме: будівля
магазину за адресою: АДРЕСА_1.

Дана адреса зареєстрована за ОСОБА_1 на
праві приватної власності і закріплена
за 56/100 часткою зі спільного майна,
згідно свідоцтва на право власності на
нежитлову будівлю за САВ № 302199 від
13.01.2000р., а саме: будівлі магазину
загальною площею 312,70 кв. м.

ФОП ОСОБА_1 також має у окремій
приватній власності дві земельні
ділянки. Одну - площею 0,0265 га, державний
АКТ на право власності на землю, серія
ОД № 033898, за цільовим призначенням -
експлуатація магазину змішаної
торгівлі, та другу - площею 0,0148 га,
державний АКТ на право власності на
земельну ділянку, серія ЯЛ № 344800 від
24.12.2010р, за цільовим призначенням для
експлуатації та обслуговування
господарського двору до існуючого
магазину.

У 2011 році ФОП ОСОБА_1 звернулася до
інспекції ДАБК з замовленням про
реконструкцію своєї частки магазину
(312,7 кв. м.), розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно декларації про готовність
об'єкта до експлуатації від 30.08.2013р.
після реконструкції магазину за
вищевказаною адресою на території
приватної власності ФОП ОСОБА_1, на
даний час загальна площа магазину
складає 527 кв. м.

Згідно експертного технічного
висновку та виготовленого технічного
паспорту станом на 25.07.2013р. ФОП ОСОБА_1
належить 392,4 кв. м., а ФОП ОСОБА_2
належить 134,6 кв. м. спільного приватного
магазину розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 просила суд
виділити з спільного майна в натурі,
частину належну ФОП ОСОБА_1 - в
самостійну одиницю володіння, що
складається з 392,40 кв. м., до яких
входить: 1-й поверх - 11. основне - 100,30 кв.
м.; 12. допоміжне - 46,90 кв. м.; 13. допоміжне -
31,00 кв. м.; 14. допоміжне - 62,40 кв. м.; 15.
допоміжне - 10,70 кв. м.; 16. допоміжне - 2,00
кв. м; 17. допоміжне - 6,00 кв. м; і того по
1-му поверху - 259,30 кв. м. 2-й поверх: 18.
основне - 63,90 кв. м.; 19. допоміжне - 17,60 кв.
м.; 20. допоміжне - 2,00 кв. м., і того по 2-му
поверху 83,50 кв. м. Підвал: 21. допоміжне -
49,60 кв. м. Разом по частині споруди: 392,40
кв. м., існуючого магазину
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який
знаходиться на земельних ділянках за
цією адресою 1. ДержАКТ на право
власності на землю Серія ОД № 033898,
кадастровий № 020020112, за цільовим
призначенням експлуатація магазину
змішаної торгівлі, площею 0,0265 га, що
належить ФОП ОСОБА_1, та 2. ДержАКТ на
право власності на земельну ділянку
серія ЯЛ № 244800, кадастровий №
:02:002:0092, за цільовим призначенням
для експлуатації та обслуговування
господарського двору до існуючого
магазину, площею 0,0148 га, що належить ФОП
ОСОБА_1. Не перешкоджати ФОП ОСОБА_1 в
користуванні та розпорядженні майном.
А також, визнати та зареєструвати право
власності на нежитлову будівлю
(магазин) площею 392,40 кв. м., існуючого
магазину за ФОП ОСОБА_1. Зберегти за ФОП
ОСОБА_1 право первісного набуття права
власності на сусіднє майно (належне ФОП
- ОСОБА_2) в разі його відчуження.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву,
ФОП ОСОБА_2 стверджує, що частина
нежитлової будівлі (магазину) належить
позивачу за зустрічним позовом на
підставі договору купівлі продажу від
10.03.2000р. і складається з 134,60 кв. м.-
загальної площі, згідно технічного
висновку за 2013р. та відповідно до
технічного паспорту станом на 25.07.2013р.

ФОП ОСОБА_2 належить також земельна
ділянка на підставі державного акту на
право власності на землю, серія ОД №
033924, за цільовим призначенням -
експлуатація магазину продовольчих
товарів.

Позивач за зустрічним позовом теж
посилається на існування експертного
технічного висновку та виготовленого
технічного паспорту станом на 25.07.2013р.
де ФОП ОСОБА_1 належить 392,4 кв. м., а ФОП
ОСОБА_2 належить 134,6 кв. м. спільного
приватного магазину розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

На час звернення ФОП ОСОБА_2 з позовною
заявою до суду, позивачем за зустрічним
позовом було подано заяву до Маякської
Селищної Ради про присвоєння окремої
адреси та отримано рішення від 10.12.2013р.
про присвоєння частині будівлі в
розмірі 134,60 кв. м. - адреси АДРЕСА_2.

Таким чином, ФОП ОСОБА_2 просила суд
виділити з спільного майна в натурі,
частину належну ФОП ОСОБА_2 - в
самостійну одиницю володіння, що
складається з 134,60 кв. м., а саме: 1-й
поверх - 1. основне - 73,80 кв. м.; 2.
допоміжне - 6,40 кв. м.; 3. допоміжне - 1,60 кв.
м.; 4. допоміжне - 1,80 кв. м.; 5. допоміжне -
11,60 кв. м.; 6. допоміжне - 13,00 кв. м; 7.
допоміжне - 9,80 кв. м; 8. допоміжне - 9,30 кв.
м.; 9. допоміжне - 4,00 кв. м.; 10. допоміжне -
3,30 кв. м., і того по 1-му поверху та
частині споруди - 134,60 кв. м. магазину
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який
знаходиться на земельній ділянці ФОП
ОСОБА_2 за цією адресою згідно ДержАКТ
на право власності на землю Серія ОД №
033924, за цільовим призначенням
експлуатація магазину продовольчих
товарів. А також, визнати та
зареєструвати за присвоєною новою
адресою право власності на нежитлову
будівлю (магазин) площею 134,60 кв. м., а
саме: АДРЕСА_2, та надати право
присвоїти земельній ділянці, площею
0,0194 га, що належить ФОП ОСОБА_2
кадастровий номер та зареєструвати цю
ділянку за новою присвоєною адресою.

21.02.2014 року за вх. №4643/14 позивач за
зустрічним позовом надав до суду
уточнення заявлених вимог, відповідно
до яких ФОП ОСОБА_2 просить суд виділити
з спільного майна в натурі, частину
належну ФОП ОСОБА_2 - в самостійну
одиницю володіння, що складається з: 1-й
поверх - 1. основне - 73,80 кв. м.; 2.
допоміжне - 6,40 кв. м.; 3. допоміжне - 1,60 кв.
м.; 4. допоміжне - 1,80 кв. м.; 5. допоміжне -
11,60 кв. м.; 6. допоміжне - 13,00 кв. м; 7.
допоміжне - 9,80 кв. м; 8. допоміжне - 9,30 кв.
м.; 9. допоміжне - 4,00 кв. м.; 10. допоміжне -
3,30 кв. м., і того по 1-му поверху та
частині споруди загальною площею - 134,60
кв. м. в самостійний об'єкт з
присвоєнням йому поштової адреси:
АДРЕСА_2.

21.02.2014 року за вх. №4645/14 представник ФОП
ОСОБА_1 надав до суду письмові
уточнення первісних вимог, згідно яких,
просить суд виділити з спільного майна
в натурі, частину належну ФОП ОСОБА_1
самостійну одиницю володіння, що
складається з 392,40 кв. м., до яких
входить: 1-й поверх - 11. основне - 100,30 кв.
м.; 12. допоміжне - 46,90 кв. м.; 13. допоміжне -
31,00 кв. м.; 14. допоміжне - 62,40 кв. м.; 15.
допоміжне - 10,70 кв. м.; 16. допоміжне - 2,00
кв. м; 17. допоміжне - 6,00 кв. м; і того по
1-му поверху - 259,30 кв. м. 2-й поверх: 18.
основне - 63,90 кв. м.; 19. допоміжне - 17,60 кв.
м.; 20. допоміжне - 2,00 кв. м., і того по 2-му
поверху 83,50 кв. м. Підвал: 21. допоміжне -
49,60 кв. м. Разом по частині споруди: 392,40
кв. м., в самостійний об'єкт з поштовою
адресою: АДРЕСА_1. А також, не
перешкоджати ФОП ОСОБА_1 в користуванні
та розпорядженні майном та зберегти за
ФОП ОСОБА_1 право первісного набуття
права власності на сусіднє майно
(належне ФОП - ОСОБА_2) в разі його
відчуження.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст.2 Закону України
"Про судоустрій України" є, зокрема,
захист гарантованих Конституцією
України та законами, прав і законних
інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, а суд шляхом вчинення
провадження у справах здійснює захист
осіб, права і охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорювання і, відповідно, ухвалює
рішення про захист порушеного права
або відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
як первісні так і зустрічні позовні
вимоги направлені на виділення з
спільного майна в натурі, частини
належної ФОП ОСОБА_1 в самостійну
одиницю володіння, що складається з 392,40
кв. м., та ФОП ОСОБА_2 - в самостійну
одиницю володіння, що складається з 134,60
кв. м. на підставі ст.ст. 358, 367 Цивільного
кодексу України.

Згідно статті 358 Цивільного кодексу
України, право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації. Якщо договір між
співвласниками про порядок володіння
та користування спільним майном
відповідно до їхніх часток у праві
спільної часткової власності
посвідчений нотаріально, він є
обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

За змістом зазначеної норми виділення
частини спільного майна в натурі
проводиться відповідно до частки особи
у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу
України право приватної власності є
непорушним та ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Стаття 316 Цивільного кодексу України
визначає, що правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Представники сторін у справі №916/3455/13
стверджують, що у ФОП ОСОБА_1 та ФОП
ОСОБА_2 знаходиться спільне майно, а
саме: будівля магазину за адресою:
АДРЕСА_1.

Учасники права спільної часткової
власності, як і індивідуальні власники,
наділяються правами володіння,
користування та розпорядження майном.
Але оскільки право кожного
співвласника не обмежується якоюсь
чітко визначеною частиною, а
поширюється на усе спільне майно, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Здійснення права на засадах
спільної згоди учасників має
розглядатися як загальне правило,
винятки з якого можуть встановлюватись
законом.

Так, за ст. 361 ЦК кожен співвласник
наділений правом самостійного
розпорядження часткою у праві спільної
часткової власності.

Отже, якщо інше не встановлено законом,
учасники спільної часткової власності
здійснюють свої права на засадах
загальної згоди. Тому жоден з учасників
самостійно не має права укладати
правочини щодо спільного майна без
згоди інших.

Учасник спільної часткової власності,
який має намір самостійно здійснювати
усі правочини щодо своєї частки, має
право вимагати її виділу у натурі (ст. 364
ЦК). Однак виділ, маючи складну
процедуру здійснення, припиняє, крім
того, право спільної часткової
власності даного суб'єкта, що може не
відповідати його інтересам.
Інститутом, що дозволяє кожному
співвласникові розширити обсяг
повноважень щодо своєї частки,
залишаючись при цьому співвласником, є
домовленість про порядок володіння та
користування майном.

Така домовленість оформляється
договором.

Договір про визначення порядку
володіння та користування спільним
майном може стосуватися як усього
спільного майна, так і його частини, а
його сторонами можуть бути двоє, кілька
або усі співвласники. Якщо договір
укладається не між усіма
співвласниками, обов'язковою умовою
його нотаріального посвідчення є
надання письмової згоди
співвласниками, які не беруть у
договорі участь, про встановлення
порядку володіння та користування
майном або конкретними його частинами
(абзац четвертий пункту 58 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України).

Згідно Інструкції договір про
визначення порядку володіння та
користування спільним майном може бути
як самостійним, так і виступати
частиною договору про відчуження
частки. В першому випадку, якщо
предметом договору є майно, права на
яке підлягають обов'язковій державній
реєстрації, вимагається
правовстановлювальний документ та, у
встановлених випадках, витяг з Реєстру
прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, суд доходить до висновку,
що позов про виділення в натурі
самостійної одиниці володіння є
речово-правовим, вимоги котрого
звернені до суду, який повинен
підтвердити наявність у позивача та
відповідача права спільної власності
на спірне майно.

Умовами задоволення позову про
виділення в натурі самостійної одиниці
володіння є наявність у сторін доказів
на підтвердження в судовому порядку
факту приналежності йому спірного
майна на праві спільної власності.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що на підставі договору №5
від 21.11.2000 року правління
райспоживспілки (продавець) передало у
власність ОСОБА_1 (покупець) добудоване
підсобне приміщення, що знаходиться в
АДРЕСА_3, загальною площею 46,90 кв. м.

Свідоцтвом про право власності на
нежитлову будівлю від 13.01.2009 року
посвідчено, що об'єкт 56/100 частин, який
розташований в АДРЕСА_1, належить
ОСОБА_1 на праві приватної власності, та
в цілому складається з літ. „А" будівлі
магазину загальною площею 312,70 кв. м.
відображеною в технічному паспорті від
20.10.2008 року.

У 2011 році ФОП ОСОБА_1 звернулася до
інспекції ДАБК з замовленням про
реконструкцію своєї частки магазину
(312,7 кв. м.), розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно декларації про готовність
об'єкта до експлуатації від 30.08.2013р.
після реконструкції магазину за
вищевказаною адресою, на території
приватної власності ФОП ОСОБА_1,
загальна площа магазину складає 527 кв.
м., однак доказів реєстрації даного
об'єкту, позивачем за первісним позовом
до суду не надано.

Відповідно до експертного технічного
висновку про стан конструкції і
можливість виділу частки об'єкта
нерухомого майна, розміщеного за
адресою: АДРЕСА_1 в самостійний об'єкт
нерухомого майна вбачається, що
будівля магазину (літ. „А") за адресою:
АДРЕСА_1 може бути виділена в
самостійну одиницю нерухомого майна
для кожного із власників: ОСОБА_1 - 392,40
кв. м., ОСОБА_2 - 134,60 кв. м.

Як вбачається з матеріалів справи,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
уклала договір купівлі-продажу від
10.03.2000 року з Колективною агрофірмою
„Маяки" на 67/200 частин будівлі, що
складається в цілому з 10-ти кімнат
загальною площею 286 кв. м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Проте, позивач за зустрічним позовом не
надав документів на підтвердження
реєстрації права власності, як на
придбану за договором купівлі-продажу
від 10.03.2000 року частину будівлі, так і на
ту частину, яку Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 просить
виділити в натурі в самостійну одиницю
володіння із спільної часткової
власності.

Суд звертає увагу на те, що ні позивач
за первісним позовом, ні позивач за
зустрічним позовом у справі не надали
жодних доказів, які б підтверджували
право власності на 527 кв. м.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
первісні та зустрічні позовні вимоги
не підлягають задоволенню, так як є
необгрунтованими, та не підтвердженими
належними доказами.

Витрати по сплаті судового збору за
первісний позов, віднести за рахунок
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, а
витрати по сплаті судового збору за
зустрічним позовом віднести за рахунок
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 32-33, 44, 49, 59, 82-82-1, 83-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
зобов'язання не перешкоджати у
користуванні та розпорядженні майном,
виділення в натурі самостійної одиниці
володіння - відмовити у повному обсязі.

2. У задоволенні зустрічного позовну
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
виділення в натурі самостійної одиниці
володіння - відмовити у повному обсязі.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Державного бюджету України на
п/р 3008, одержувач ГУДКСУ у
Одеській області, , банк
одержувача ГУ ДКСУ в Одеській області,
МФО 828011, КБК 22030001, символ звітності
банку 206 - судовий збір в сумі 7 (сім) грн.
00 коп.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 28
березня 2014 року.

Головуючий -
Меденцев П.А.

Суддя
Степанова Л.В.

Суддя
Рога Н. В.