ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.
Справа № 922/153/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя
Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

при секретарі Фільшиній Н.І.

за участю

прокурора - не з'явився,

представників:

позивача за первісним позовом -
Веремейчик Л.В. - за довіреністю від
28.01.2014 р. № 010-01/540;

1-го відповідача за первісним позовом -
Шишлова О.М. - за довіреністю б/н від
15.10.2013 р.,

2-го відповідача за первісним позовом -
не з'явився,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Клінта"
(вх. №84Х/2-8) на рішення господарського
суду Харківської області від 04.12.2013 р. у
справі № 922/153/13

за позовом Заступника прокурора
Київського району м. Харкова в
інтересах держави в особі Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" в
особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.
Харкові, м. Харків

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Клінта", м. Харків

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Семенівська
взуттєва фабрика", м. Семенівка
Чернігівської області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів - фізична особа ОСОБА_3, м.
Харків

про стягнення 13541261,93 грн.,

та за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Семенівська взуттєва фабрика", м.
Семенівка Чернігівської області

до Публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" в особі філії АТ "Укрексімбанк"
в м. Харкові, м. Харків

про визнання припиненим договору

та за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Клінта", м.
Харків

до Публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" в особі філії АТ "Укрексімбанк"
в м. Харкові, м. Харків

про визнання припиненим договору,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 04.12.2013 р. у
справі № 922/153/13-г (колегія суддів у
складі: головуючий суддя Жигалкін І.П.,
суддя Погорелова О.В., суддя Шатерніков
М.І.) первісний позов задоволено
повністю.

Стягнуто солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Клінта" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Семенівська
взуттєва фабрика" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" в особі філії АТ "Укрексімбанк"
в м. Харкові заборгованість в сумі 1683
228,76 доларів США / еквівалент 13454 047,48 грн.
та пеню у сумі 87214,45 грн.

Стягнуто солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Клінта" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Семенівська
взуттєва фабрика" на користь
державного бюджету України 68 820,00 грн.
судового збору.

У задоволенні зустрічного позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Семенівська
взуттєва фабрика" відмовлено в повному
обсязі.

У задоволенні зустрічного позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Клінта" відмовлено в
повному обсязі.

ТОВ "Клінта" з зазначеним рішенням не
погодилось, звернулось до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Харківської області від 04.12.2013 р. у
даній справі скасувати та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
заступника прокурора Київського
району м. Харкова в інтересах держави в
особі Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" в
особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.
Харкові про стягнення заборгованості
за кредитним договором відмовити у
повному обсязі. Зустрічні позови
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Семенівська
взуттєва фабрика" та Товариства з
обмеженою відповідальністю "Клінта"
про "припинення поруки" - задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник посилається на
висновки, викладені в постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
та лист Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №10-1393/0/4-12 від 27.09.2012
р. "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин".
Зокрема, скаржник зазначає, що з
вказаних документів випливає
наступне: вказівка на строк виконання
зобов'язання у договорі поруки не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК
України, тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини 4 ст. 559 ЦК
України про те, що порука припиняється,
якщо кредитор протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Також скаржник зазначає, що згідно з п.
24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 р. "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин",
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову.

Враховуючи, що строк виконання
зобов'язання за вимогою настав 05.04.2012 р.,
кінцевий термін звернення Банку з
позовом до поручителя - заявника скарги
- 05.10.2012 р.

Однак позивач звернувся з позовом до
суду у січні 2013 р., тобто, після спливу
строку звернення з відповідною
позовною заявою.

Таким чином, на думку заявника скарги,
господарським судом Харківської
області порушені та невірно
застосовані норми матеріального права.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014 р.
апеляційну скаргу ТОВ "Клінта" прийнято
до провадження та призначено до
розгляду на 18.02.2014 р.

З прокуратури Київського району м.
Харкова надійшов відзив на апеляційну
скаргу ТОВ "Клінта" (вх. №908 від 31.01.2014 р.),
в якому зазначається про те, що
оскаржуване рішення постановлено
судом з додержанням норм матеріального
та процесуального права, а апеляційна
скарга першого відповідача за
первісним позовом є безпідставною та
такою, що не підлягає задоволенню.
Зокрема, у відзиві вказано на те, що
заявник допускає вільне тлумачення
положень ст. 559 ЦК України. Також
підписант просить апеляційну скаргу
ТОВ "Клінта" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Харківської області від 04.12.2013 р. у
даній справі - без змін.

Позивач - ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України"
надіслав відзив на апеляційну скаргу
(вх. №907 від 31.01.2014 р.), в якому вважає, що
оскаржуване рішення прийняте без
порушення норм чинного законодавства,
при всебічному дослідженні обставин
справи, а подана скарга безпідставна та
така, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 18.02.2014 р. розгляд
справи відкладено на 11.03.2014 р.

ТОВ "Клінта" надіслало додаткові
пояснення до апеляційної скарги (вх.
№1543 від 19.02.2014 р.), в яких, зокрема,
зазначає про те, що строк виконання
основного зобов`язання настав з 26.03.2012
р., тобто, з моменту направлення ПАТ
"Державний експортно-імпортний банк
України" вимоги про дострокове
погашення заборгованості за кредитним
договором.

Також в поясненнях вказано, що в п. 24
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 р. встановлено
наступне: в разі пред`явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов`язання.

Виходячи з зазначеного, на думку ТОВ
"Клінта", на час звернення з позовною
заявою ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України" не
мало права вимоги щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
до ТОВ "Клінта" та ТОВ "Семенівська
взуттєва фабрика", в зв'язку з чим
позовна заява не підлягала
задоволенню.

В судове засідання 11.03.2014 р. з`явились
прокурор, представники позивача за
первісним позовом та першого
відповідача за первісним позовом та
надали пояснення у справі.

Представники другого відповідача за
первісним позовом та третьої особи не
з`явились, хоча були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Від другого відповідача за первісним
позовом надійшло повідомлення про
вручення рекомендованого поштового
відправлення, яке було долучене до
матеріалів справи.

Представник Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"
надав клопотання про продовження
строку розгляду спору на 15 днів
відповідно до ст. 69 ГПК України, в
зв'язку з чим розгляд справи
відкладено на 25.03.2014 р.

18.03.2014 р. ТОВ "Клінта" надіслало
додаткові письмові пояснення до
апеляційної скарги (вх. №2297), в яких,
посилаючись на судову практику з
зазначеного питання, зазначає про те,
що відносини поруки у даній справі
припинились на підставі ч. 4 ст. 599 (в
редакції заявника скарги) ЦК України, а
тому у позивача немає жодних правових
підстав для стягнення заборгованості
за кредитним договором з поручителів -
ТОВ "Клінта" та ТОВ "Семенівська
взуттєва фабрика", оскільки воно
звернулось до суду за межами
встановленого чинним законодавством
України шестимісячного строку,
передбаченого для звернення з вимогою
до поручителів.

20.03.2014 р. представник Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"
надав додаткові письмові докази (вх.
2381):

- копію іпотечного договору №6807Z225 від
28.09.2007 р.,

- копію акту проведення перевірки
наявності, стану та умов зберігання
нерухомого майна від 26.12.2013 р. згідно з
іпотечним договором №6807Z225 від 28.09.2007 р.;

- копію акту проведення перевірки
наявності, стану та умов зберігання
нерухомого майна від 13.02.2014 р. згідно з
іпотечним договором №6807Z225 від 28.09.2007 р.;

- довідку з інформаційно-ресурсного
центру.

Також представник Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"
надіслав додаткові пояснення (вх.
№2382), в яких зазначає, що скаржник
вільно тлумачить частину 4 ст. 559 ЦК
України, у зв'язку з чим наводить
судову практику та вважає, що
звернення позивача до суду з позовом
про стягнення заборгованості за
кредитним договором №6807С912 від 28.09.2007 р.
солідарно з першого та другого
відповідачів за первісним позовом
відповідає приписам чинного
законодавства України.

В судове засідання 25.03.2014 р. з'явились
представники ТОВ "Клінта" та
Публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" та надали пояснення у справі.

Представник ТОВ "Клінта" подав для
долучення до матеріалів справи копію
висновку судово-економічної
експертизи №7279 від 30.12.2013 р. у цивільній
справі №646/964/2013, яка знаходиться у
провадженні Червонозаводського
районного суду м. Харкова, та заявив
усне клопотання про викликання
експерта Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С.
в судове засідання апеляційного
господарського суду для дачі пояснень
у даній господарській справі з приводу
існування розбіжностей суми
заборгованості за одним і тим же
кредитним договором, вказаних у
висновках судової економічної
експертизи №2539 від 29.08.2013 р., проведеної
у межах господарської справи №922/153/13-г,
та у висновках судової економічної
експертизи №7279 від 30.12.2013 р.

Представник позивача за первісним
позовом заперечував проти заявленого
клопотання.

Колегія суддів відхиляє клопотання
представника ТОВ "Клінта" в зв'язку з
тим, що зазначене питання не було
предметом розгляду в місцевому
господарському суді.

Прокурор, представники другого
відповідача за первісним позовом та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів в судове
засідання не з'явились, хоча були
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи.

До суду повернулись повідомлення про
вручення поштових рекомендованих
відправлень, надісланих на адреси
прокуратури Київського району м.
Харкова та другого відповідача за
первісним позовом, які були долучені
до матеріалів справи (т. 5 а. с. 58,59).

Також до суду повернувся лист з копією
ухвали про розгляд справи 25.03.2014 р.,
надісланий на адресу ОСОБА_3 - третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідачів, з довідкою поштового
відділення "за закінченням строку
збереження".

Враховуючи належне повідомлення
сторін про час та місце засідання суду,
відсутність клопотань про відкладення
розгляду справи, а також попередження
сторін в ухвалах суду про призначення
та відкладення розгляду даної справи
про те, що у разі неявки їх
представників справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами, те, що в матеріалах справи
є необхідні документи для розгляду
спору по суті, колегія суддів вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
першого відповідача за первісним
позовом за відсутності прокурора,
представників другого відповідача за
первісним позовом та третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідачів
за первісним позовом наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши викладені в апеляційній
скарзі доводи та заперечення,
викладені у відзивах прокурора та
позивача за первісним позовом,
заслухавши пояснення представників
заявника скарги та позивача за
первісним позовом, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, 28.09.2007 р. між Публічним
акціонерним товариством "Державний
експортно-імпортний банк України" (далі
- "Банк"), який відповідно до
розпорядження Президента України від
27.04.2000 р. №189, постанови Кабінету
Міністрів України від 27.06.2000 р. №1020 та
Статуту є правонаступником усіх прав і
обов'язків Державного
експортно-імпортного банку України,
утвореного згідно з Указом Президента
України від 03.01. 1992 р. №29 та
зареєстрованого Національним банком
України 23.01.1992 р. за №5, засновником
Банку є держава в особі Кабінету
Міністрів України і державі належить 100
% його акцій, та ОСОБА_3 (далі -
"Позичальник") укладено кредитний
договір №6807С91 від 28.09.2007 р. (далі -
кредитний договір), за умовами якого
Банк надав Позичальнику кредит в сумі 2
770 000 доларів США, а Позичальник взяв
на себе зобов'язання щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом (п.2.2.1 кредитного договору),
здійснювати погашення кредиту у строки
та у сумах, визначених додатком 1 до
кредитного договору "Графік погашення
кредиту за договором" (п.2.4.1 кредитного
договору), а в разі порушення строків
погашення кредиту, процентів та інших
платежів - також сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення (п.2.4.2
кредитного договору) (т. 1 а. с. 15-16).

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав, надавши
Позичальнику кредит в сумі 2 770 000
доларів США.

Як вірно було встановлено місцевим
господарським судом, Позичальник,
починаючи з січня 2012 р., свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконував, погашення кредиту, сплату
процентів та комісії за управління
кредитом не здійснював.

Згідно з п.2.6.2 вказаного договору у
випадку, якщо Позичальник не виконав
будь-яке зобов'язання за кредитним
договором, він зобов'язаний здійснити
дострокове погашення кредиту або його
частини, процентів за користування
кредитом, комісій, зборів та інших
належних до сплати платежів протягом 10
календарних днів з дня отримання
письмової вимоги Банку про таке
дострокове погашення.

Пунктом 4.1.1 кредитного договору
встановлено, що несплата Банку у строк
платежів з погашення кредиту або
будь-якої іншої суми, належної до
сплати згідно з п.2.2 Кредитного
договору є подією невиконання
зобов'язань (т. 1 а. с. 19).

Відповідно до пункту 4.2 кредитного
договору одночасно з виникненням події
невиконання зобов'язань у Банку
виникає право вимагати дострокового
повернення непогашеної частини
кредиту, нарахованих процентів та
інших платежів, а у Позичальника -
зобов'язання сплатити зазначені суми
протягом десяти днів з дати отримання
відповідного повідомлення (т. 1 а. с. 20).

Банк пред'явив Позичальнику вимоги про
дострокове погашення кредиту,
процентів та інших належних до сплати
платежів, що підтверджується листами:
№068-27/1050 від 27.02.2012 р., №068-27/1567 від 26.03.2012
р., №068-27/3330 від 06.07.2012 р., №068-27/4527 від
07.09.2012 р., проте Позичальник вимоги
Банку не виконав, погашення не
здійснив.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №6807С91 від 28.09.2007
р. було укладено договори поруки:

№68610Р1 від 26.04.2010 р. між Банком та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Клінта" (т. 2 а. с. 22-23).

Відповідно до положень пунктів 3.1, 4.1.1,
4.1.2 вказаного договору поруки Банк
має право вимагати виконання
зобов'язання Позичальника за кредитним
договором №6807С91 від 28.09.2007 р. від
поручителя - першого відповідача за
первісним позовом в повному обсязі,
включаючи сплату кредиту, відсотків та
нарахованої пені.

З матеріалів справи вбачається, що
Банк направляв першому відповідачу за
первісним позовом вимоги про виконання
зобов'язань за договором поруки №68610Р1
від 26.04.2010 р. (вих. №068-27/1570 від 26.03.2012 р.,
вих. №068-27/3331 від 06.07.2012 р.), проте ТОВ
"Клінта" вимоги Банку не задовольнило,
свої зобов'язання за зазначеним
договором поруки не виконало.

Крім того, між Банком та ТОВ
"Семенівська взуттєва фабрика" також
було укладено договір поруки №6807Р75 від
28.09.2007р., за умовам якого другий
відповідач за первісним позовом
зобов'язався відповідати перед Банком
за своєчасне та повне виконання
Позичальником зобов'язань за кредитним
договором №6807С91 від 28.09.2007 р.

Відповідно до п.п. 3.1, 4.1.1, 4.1.2 вказаного
договору поруки Банк має право
вимагати виконання зобов'язання
Позичальника за кредитним договором
№6807С91 від 28.09.2007 від поручителя
(другого відповідача за первісним
позовом) в повному обсязі, включаючи
сплату кредиту, відсотків та
нарахованої пені.

Банк також направляв другому
відповідачу за первісним позовом
вимоги про виконання зобов'язань за
договором поруки №6807Р75 від 28.09.2007 р.
(вих. №068-27/1569 від 26.03.2012 р., вих. №068-27/3332
від 06.07.2012 р.), проте другий відповідач
за первісним позовом вимоги Банку не
задовольнив, свої зобов'язання за
вказаним договором поруки не виконав.

Станом на 01.12.2012 р. заборгованість перед
Банком за кредитним договором №6807С91
від 28.09.2007 р. склала 1 683 228,76 долара США /
еквівалент 13 454 047,48 грн. (за курсом
НБУ на 01.12.2012 - 7,993 гривень / долар США) (в
тому числі, заборгованість за основним
боргом - 1 352 979,62 долара США /
еквівалент 10 814 366,10 грн.,
нараховані відсотки за користування
кредитом - 330 249,14 доларів США / 2 639
681,37 грн.), а також 87 214,45 грн. пені.

14.01.2013 р. заступник прокурора
Київського району м. Харкова звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовом в інтересах державі в
особі Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" в
особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.
Харкові про стягнення солідарно з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Клінта", м. Харків та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Семенівська
взуттєва фабрика", м. Семенівка
Чернігівської області 13541261,93 грн.
заборгованості за кредитним договором.

За клопотанням відповідачів -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Клінта" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Семенівська
взуттєва фабрика" від 07.03.2013 р. було
проведено судову економічну
експертизу стосовно розрахунку
заборгованості Позичальника перед
Банком за кредитним договором.

14.10.2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Семенівська
взуттєва фабрика" звернулось до
господарського суду Харківської
області із зустрічним позовом про
визнання припиненим договору поруки
№6807Р75 від 28.09.2007 р., укладеним між АТ
"Укрексімбанк", ТОВ "Семенівська
взуттєва фабрика" та ОСОБА_3

31.10.2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Клінта" звернулось
до господарського суду Харківської
області із зустрічним позовом про
визнання припиненим договору поруки
№68610Р1 від 26.04.2010 р., укладеним між АТ
"Укрексімбанк", ТОВ "Клінта" та ОСОБА_3

Зустрічні позови були прийняті
господарським судом для спільного
розгляду з первісним позовом.

04.12.2013 р. господарським судом
Харківської області було прийнято
оскаржуване рішення у справі №922/153/13-г.

Рішення мотивоване тим, що відповідачі
не надали суду жодного документу, який
би підтверджував сплату
заборгованості за кредитним договором
№6807С91 від 28.09.2007р., документів, що
спростовували б викладене у позові.
Вимогу позивача за первісним позовом
щодо стягнення з відповідачів суми
заборгованості місцевий господарський
суд визнав належно обґрунтованою,
доведеною матеріалами справи та такою,
що підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновками господарського суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

За приписами ст. ст. 526-527 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно із статтею 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

За правопорушення у сфері
господарювання учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
передбачену шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку,
встановленому ч.1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 ГК
України, іншими законами та договором.
У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з приписами ст. ст. 549-552 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею)
визнається грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка , що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. кожен день
прострочення виконання. Право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Проценти на
неустойку не нараховуються. Сплата
(передання) неустойки не звільняє
боржника від виконання свого обов'язку
в натурі.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Приписами ст. ст. 553 - 554 ЦК України
встановлено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб. У разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

За положеннями частини 1 статті 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя, як
то: підвищення розміру процентів;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, зміна їх умов
навіть за згодою кредитора та боржника,
але без згоди поручителя, не дає
підстав покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
таких зобов'язань.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК
України порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Такий строк
пред'явлення вимоги має обчислюватися
з моменту настання строку виконання
зобов'язання у повному обсязі або у
зв'язку із застосуванням права на
повернення кредиту достроково. Таким
строком не може бути лише несплата
чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу, так і пред'явлення до
нього позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
скаржник посилається на частину 4 ст.559
ЦК України та вважає, що порука за
договором поруки № 6807Р75 від 28.09.2007 р.,
укладеним між АТ "Укрексімбанк", ТОВ
"Клінта" та ОСОБА_3 в забезпечення
виконання Позичальником зобов'язань за
кредитним договором № 6807С91 від 28.09.2007р.,
припинилася внаслідок пропуску Банком
шестимісячного строку на пред'явлення
вимог до Поручителя.

Також ТОВ "Клінта" стверджує, що право
вимоги дострокового погашення залишку
заборгованості за кредитним договором
виникло у Банку ще 16.05.2011 р., а таку
вимогу Банк направив Позичальнику
26.03.2012.

Проте, Поручителем не взято до уваги, що
після 16.05.2011 р. Позичальник частково
виконував взяті на себе кредитні
зобов'язання та здійснював часткове
погашення заборгованості.

Так, у позовній заяві чітко
зазначається, що кредитні зобов'язанні
не виконуються Позичальником повністю
з січня 2012 р. (т. 1 а. с. 5).

Вказане твердження підтверджується
розрахунками, наданими до місцевого
господарського суду.

Як вже зазначалось вище, Банк направляв
на адреси Поручителів вимоги про
виконання зобов'язань за договорами
поруки 26.03.2012 р. та 06.07.2012 р., проте
Поручителі вимоги Банку не
задовольнили, свої зобов'язання за
вказаним договором поруки не виконали.

Вказане свідчить про те, що позивач
скористався правом на захист своїх
інтересів і відповідно до частини 4 ст.
559 ЦК України направив вимоги ТОВ
"Клінта" та ТОВ "Семенівська взуттєва
фабрика" у межах встановлених шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Статтею 251 ЦК України передбачено, що
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Відповідно до статті 252 ЦК України
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами.

Згідно з умовами кредитного договору
№6807С91 від 28.09.2007р. строком виконання
зобов'язання є певна дата, визначена
таким договором.

Зважаючи на вказане, заявник скарги
допускає вільне тлумачення положень
статті 559 ЦК України та зазначає, що
строком виконання зобов'язання є
момент виникнення в банку права на
дострокове стягнення заборгованості.
Проте з підстав, вказаних вище, таке
твердження є необгрунтованим.

Отже, отримання Банком права на
дострокове стягнення сум
заборгованості не є подією, що змінює
строк виконання зобов'язання,
встановлений у відповідному
кредитному договорі.

Вказаної позиції дотримується й Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ, який
підтвердив її у постанові Пленуму від
30.03.2012 №5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин".

Зокрема, у пункті 24 зазначеної
постанови суд зазначає, що у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання, тобто з
моменту настання строку виконання
зобов'язання у повному обсязі або у
зв'язку із застосуванням права на
повернення кредиту достроково. Таким
строком не може бути лише несплата
чергового платежу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку про те, що
пред'явлення вимоги до Поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу, так і пред'явлення до
нього позову, у зв'язку з чим Поручитель
безпідставно вважає, що передбачене
частиною 4 ст. 559 ЦК України пред'явлення
вимог до поручителя означає виключно
звернення кредитора до суду з
відповідним позовом до Поручителя.
Таке твердження Поручителя не
грунтується на жодній нормі права.

Аналіз відповідних норм чинного
законодавства, зокрема, ЦК України та
ГК України, надає підстави для висновку
щодо того, що визначення "пред'явлення
вимог" означає саме направлення
контрагенту відповідного листа
(претензії), який містить певні вимоги,
а не лише звернення з позовом до суду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Початок перебігу позовної
давності визначається за правилами ст.
261 ЦК України.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Отже, колегія суддів вважає, що
звернення позивача до суду 09.01.2013 з
позовом про стягнення солідарно
заборгованості з ТОВ "Клінта" та ТОВ
"Семенівська взуттєва фабрика" за
кредитним договором №6807С91 від 28.09.2007
відповідає приписам чинного
законодавства України та здійснено у
межах трирічного строку позовної
давності, перебіг якого починається
від дня, коли у позивача виникло право
пред'явити вимогу до Поручителів про
виконання зобов'язань за кредитним
договором, а вимога про виконання
зобов'язань за договорами поруки була
направлена позивачем поручителям
26.03.2012 р.

Аналогічний висновок міситься у
постанові Вищого господарського суду
України від 19.09.2013 р. у справі №
5006/19/108/2012.

До того ж, колегія суддів вважає за
небхідне зазначити, що в постановах
Верховного Суду України від 21.05.2012 р. у
справі №6-68цс11, від 21.05.2012 р. у у справі
№6-48цс11, від 23.05.2012 р. у справі №6-33цс12,
копії яких надані в якості судової
практики заявником скарги, викладена
аналогічна правова позиція.

Таким чином, заявник апеляційної
скарги вільно тлумачить ч. 4 ст. 559 ЦК
України, інакше, ніж зміст цієї норми
викладено у зазначеній статті.
Обмеження шестимісячного строку для
подання позивачем відповідного позову
до суду ч. 4 ст. 559 ЦК України взагалі не
встановлено і є нормою, що в дійсності у
контексті ст. 559 ЦК України не існує
(такої правової позиції дотримується
Вищий господарський суд України у
постанові від 26.02.2008 р. у справі № 18/533).

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги в зв'язку з її юридичною та
фактичною необґрунтованістю та
відсутністю фактів, які свідчать про
те, що оскаржуване рішення прийняте з
порушенням судом норм матеріального
та процесуального права. Доводи
апеляційної скарги та досліджені в
судовому засіданні докази не
спростовують наведені висновки
колегії суддів, в зв'язку з чим
апеляційна скарга ТОВ "Клінта" не
підлягає задоволенню з підстав,
викладених вище, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
Харківської області від 04.12.2013 у справі
№ 922/153/13-г має бути залишене без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Клінта", м.
Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 04.12.2013 р. у
справі №922/153/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 31.03.2014
р.

Головуючий суддя
Гетьман Р.А.

Суддя
Лакіза В.В.

Суддя
Плахов О.В.