ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р.
Справа № 917/1315/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя
Гетьман Р.А., суддя Лакіза В.В.

при секретарі Фільшиній Н.І.

за участю представників:

стягувача - Близнюка І.В. за
довіреністю б/н від 08.07.2013 р.,

боржника - Шендрика С.І.- директора,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського
суду апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ремонтне
підприємство" (вх. №332П/2-8) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 05.09.2013 р. у справі № 917/1315/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Техмашкомплект", м.
Кременчук Полтавської області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ремонтне
підприємство", м. Кобеляки Полтавської
області

про стягнення 1 069 630,31 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 05.09.2013 р. у
справі № 917/1315/13 ( суддя Іваницький О.Т.)
позов задоволено повністю. Стягнуто з
ТОВ "Ремонтне підприємство" на користь
ТОВ "Техмашкомплект" кошти в розмірі
1069630,31 грн., з яких 761 886,93 грн. сума
основного боргу та 307743,38 грн. проценти
за користування чужими грошовими
коштами, а також витрати на оплату
судового збору в сумі 21392,62 грн.

Відповідач не погодився з прийнятим у
справі рішенням та звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
у справі, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, а також на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
господарського суду Полтавської
області від 05.09.2013 р. у справі № 917/1315/13
та прийняти нове рішення, яким
відмовити ТОВ "Техмашкомплект" в
задоволенні позовних вимог.

Зокрема, заявник апеляційної скарги
зазначає, що справу було розглянуто за
відсутності його належним чином
уповноважених представників, чим, на
його думку, порушено право Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ремонтне
підприємство" на участь у судовому
засіданні і належний захист своїх
інтересів.

Також заявник скарги посилається на
те, що місцевим господарським судом не
було належним чином досліджене
питання встановлення факту
перерахування йому Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Техмашкомплект" грошових коштів.

Крім того, на думку скаржника,
господарський суд першої інстанції в
порушення ст. 27 ГПК України розглянув
справу без участі представника ПАТ
"Агротехніка-Кобеляки".

Увалою Харківського апеляційного
господарського суду від 30.01.2014 р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 10.02.2014 р.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Техмашкомплект"
надало відзив на апеляційну скаргу ТОВ
"Ремонтне підприємство" (вх. №1125 від
10.02.2014 р.), в якому вважає доводи
апеляційної скарги безпідставними, а
рішення господарського суду
Полтавської області від 23.09.2013 р. таким,
що прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні 10.02.2014 р. розгляд
справи відкладено на 17.02.2014 р.

ТОВ "Ремонтне підприємство" надало
додаткові письмові пояснення (вх. №1380
від 17.02.2014 р.), в яких, зокрема, зазначає,
що суд першої інстанції помилково
вказав, що на виконання рішення
загальних зборів від 09.10.2006 р. ТОВ
"Техмашкомплект" сплатило внесок до
статутного фонду ТОВ "Ремонтне
підприємство" в повному обсязі, який в
грошовому вимірі складає 761886,93 грн.,
оскільки загальні збори ТОВ "Ремонтне
підприємство" не зобов'язували ТОВ
"Техмашкомплект" сплачувати внесок до
статутного фонду відповідача у
вищевказаній сумі, так як відповідачу
було передано частку ВАТ "Агротехніка"
в розмірі 395062,71 грн., при цьому, ця
частка не була виплачена ВАТ
"Агротехніка", хоча саме товариство
було примусово виключене з числа
засновників ТОВ "Ремонтне
підприємство" .

Крім того, представник ТОВ "Ремонтне
підприємство" в поясненнях зазначає, що
інформацію щодо коштів, які, ніби-то,
надходили від позивача через касу до
відповідача неможливо надати до суду,
оскільки ОСОБА_3 на даний час не
повернуто новообраному директору
Шендрику С.І. жодних документів:
первинних бухгалтерських документів,
договорів тощо.

В судовому засіданні 17.02.2014 р. розгляд
справи відкладено на 11.03.2014 р.

ТОВ "Техмашкомплект" 24.02.2014 р. надіслало
заяву (вх. №1651), в якій вважає, що
маються підстави для вжиття заходів до
забезпечення позову, оскільки майно,
яке було предметом мирової угоди, може
бути безперешкодно відчужене
боржником, тому просить задовольнити
цю заяву про забезпечення позову,
накласти арешт на вусе рухоме та
нерухоме майно, що належить на праві
власності ТОВ "Ремонтне підприємство" в
межах суми позову 1069630,31 грн.,
заборонити ТОВ "Ремонтне підприємство"
вчиняти дії щодо відчуження власного
рухомого та нерухомого майна до
прийняття рішення у даній справі.

В судове рішення 11.03.2014 р. з'явились
представники сторін та надали
пояснення у справі.

Директор ТОВ "Ремонтне підприємство"
підтримав доводи своєї апеляційної
скарги та просив скасувати рішення
господарського суду Полтавської
області від 05.09.2013 р.

Представник ТОВ "Техмашкомплект"
просив суд залишити рішення
господарського суду Полтавської
області від 05.09.2013 р. без змін, а
апеляційну скаргу ТОВ "Ремонтне
підприємство" - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені у апеляційній скарзі,
відзиві на неї та поясненнях доводи
сторін, заслухавши у судовому
засіданні пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України, колегія суддів встановила
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи,
09.10.2006 р. учасниками загальних зборів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ремонтне
підприємство" було прийняло рішення
про примусове виключення зі складу
співзасновників ВАТ "Агротехніка" та
про включення до свого складу нового
учасника - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Техмашкомплект".

15.11.2006 р. затверджено статут ТОВ
"Ремонтне підприємство" в новій
редакції та зареєстровано в
Кобеляцькій районній державній
адміністрації за № 1000305.

У відповідності до внесених змін в
установчі документи товариства від
02.12.2008 р., № запису 6000305, розмір
частки ТОВ "Техмашкомплект" в
статутному фонді складає 88,7885%, що
становить 761886,93 грн.

На виконання рішення загальних зборів
від 09.10.2006 р. ТОВ "Техмашкомплект"
сплатило внесок до статутного фонду
ТОВ "Ремонтне підприємство" в повному
обсязі, тобто, в сумі 761886,93 грн.

На підтвердження сплати внеску ТОВ
"Техмашкомплект" до статутного
капіталу ТОВ "Ремонтне підприємство"
до матеріалів справи долучені надані
позивачем засвідчені банком платіжні
доручення з призначенням платежу
"внесок до статутного капіталу" та
квитанції до прибуткового касового
ордеру, банківські виписки за період з
2007 по 2010 рік, картку рахунку 143:
Інвестиції: Участь у статутному
капіталі ТОВ "Ремонтне підприємство",
фінансові звіти позивача за період з 2007
року по 2010 рік (т. 1 а. с. 53 - 172, т. 2 а. с. 9-14,
56-177, 250-278).

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 26.03.2009 р. у
справі № 192/9-20-13/164, залишеним без змін
постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від
24.06.2009 р., визнано недійсним рішення
загальних зборів ТОВ "Ремонтне
підприємство" від 09.10.2006 р. щодо
прийняття до складу учасників ТОВ
"Ремонтне підприємство" позивача та
передачу йому частки у статутному
капіталі.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 10.05.2012 р. у
справі № 18/451/12 визнано недійсним
рішення загальних зборів ТОВ "Ремонтне
підприємство" про викладення статуту
відповідача в новій редакції та
реєстрацію таких змін.

14.05.2012 р. ТОВ "Техмашкомплект"
звернулось до відповідача з вимогою
про повернення безпідставно отриманих
коштів. У своїй відповіді від 15.05.2012 р.
відповідач борг визнав, але повідомив,
що оплатити його не може в зв'язку з
відсутністю достатніх коштів.

В червні 2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Техмашкомплект
звернулось до господарського суду
Полтавської області з позовом про
стягнення 1 069 630,31 грн., з яких основний
борг в сумі 761886,93 грн. та 307743,38 грн.
-проценти за користування чужими
грошовими коштами.

05.09.2013 р. було прийнято оскаржуване
рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Рішення мотивоване тим, що позивач
надав належні докази та довів
обставини, на які він посилався як на
підставу своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновками господарського суду першої
інстанції та вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи без достатньої
правової підстави, зобов'язана
повернути це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Відповідно до пункту 8 роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
26.01.2000 р. №02-5/35 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів" у випадку визнання
акта недійсним з моменту його
прийняття особи, які на виконання
такого акта здійснили певні дії
(наприклад, передали майно,
перерахували кошти та ін.), вправі
звернутися з вимогою про відновлення
первісного стану, якщо її не заявлено
разом з вимогою про визнання акта
недійсним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
визнання недійсним в судовому порядку
рішень загальних зборів, на підставі
яких були перерахованв кошти, є
підставою для повернення набувачем
потерпілому коштів як безпідставно
одержаних.

Зважаючи на те, що відповідачем не було
надано доказів повернення коштів, які
утримуються ним без достатньої
правової підстави, колегія суддів
погоджується з рішенням місцевого
господарського суду в цій частині -
стягнення з відповідача 761886,93 грн.
безпідставно одержаних коштів.

Статтею 216 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) передбачено,
що учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 1214 Цивільного
кодексу України в разі безпідставного
одержання чи збереження грошей
нараховуються проценти за
користування ними (ст. 536 ЦК України).

Статтею 536 ЦК України визначено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами визначений в
розділі 26 ГК України.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Порядок нарахування вказаних
процентів визначений ч. 4 ст. 232 ГК
України, а саме: відсотки за
неправомірне користування чужими
грошовими коштами справляються по день
сплати цих коштів.

Колегія суддів погоджується з
розрахунком нарахування відсотків за
неправомірне користування чужими
грошовими коштами (т. 1 а. с. 11-30) та з
задоволенням господарським судом
першої інстанції позовних вимог в цій
частині.

Стосовно твердження заявника
апеляційної скарги про те, що справу
було розглянуто за відсутності його
належним чином уповноважених
представників та порушенням у зв'язку
з цим права товариства на участь у
судовому засіданні і на належний
захист своїх інтересів колегія суддів
важає за необхідне вказати на наступне.

Відповідно до 2.6.7. Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, погодженої з Вищим
господарським судом України 19.02.2013 р. та
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 р. №28, процесуальні документи
надсилаються учасникам судового
процесу у відповідності до вимог
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 64 ГПК України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі відсутності сторін за
такою адресою, вважається, що ухвала
про порушення провадження у справі
вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто, повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, погодженої з Вищим
господарським судом України 19.02.2013 р. та
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 р. №28, на звороті у лівому
нижньому куті оригіналу
процесуального документа, який
виготовляється судом та залишається у
справі, проставляється відповідний
штамп суду з відміткою про
відправлення документа, що містить
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
"Ремонтне підприємство" було належним
чином повідомлено про розгляд справи
18.07.2013 р., 08.08.2013 р., 27.08.2013 р. та 05.09.2013 р., що
підтверджується відмітками на
оригіналі ухвал господарського суду
Полтавської області від 02.07.2013 р., 18.07.2013
р., 08.08.2013 р. та 27.08.2013 р., які знаходяться
в матеріалах справи, та містять
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який їх здійснив, (т. 1 а. с. 2,
а. с. 183, т. 2 а. с. 181, 195).

Також з матеріалів справи видно, що
відповідач отримував копії ухвал
господарського суду Полтавської
області про розгляд справи, зокрема, це
підтверджується повідомленнями про
вручення рекомендованого поштового
відправлення (т. 1 а. с. 177, 185).

Крім того, в матеріалах справи
міститься довідка поштового
відділення про повернення копії ухвали
господарського суду першої інстанції
від 08.08.2013 р. з інформацією "за
закінченням териіну зберігання".

Щодо доводів заявника апеляційної
скарги про те, що справу було
розглянуто без залучення до участіу
справі представника ПАТ "Агротехніка -
Кобеляки" без врахування того, що майно
ВАТ "Агротехніка", правонаступником
якого стало ПАТ "Агротехніка -
Кобеляки", за умовами мирової угоди,
затвердженої ухвалою суду від 03.12.2013 р.,
має бути передано позивачу, вносилося
до статутного фонду скаржника ВАТ
"Агротехніка", колегія суддів вказує на
те, що предметом даного спору є
стягнення коштів, які утримуються ТОВ
"Ремонтне підприємство" без правової
підстави, а не спір з приводу певного
майна.

Отже, будь-які підстави для залучення
ПАТ "Агротехніка - Кобеляки" в якості
третьої особи у господарського суду
першої інстанції були відсутні.

Заявник у апеляційній скарзі зазначає
про необхідність застосування строку
позовної давності.

Так, він стверджує, що "грошові кошти,
заявлені до стягнення, ніби-то були
перераховані йому протягом 2007-2010 років,
отже, стосовно відповідних позовних
вимог на момент подання позову сплив
строк позовної давності".

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вже було зазначено вище, рішенням
господарського суду Полтавської
області від 10.05.2012 р. у справі № 18/451/12
визнано недійсним рішення загальних
зборів ТОВ "Ремонтне підприємство" від
09.10.2006 р. про прийняття до складу
учасників ТОВ "Ремонтне підприємство"
ТОВ "Техмашкомплект" та передачу йому
частки у статутному капіталі.

Таким чином, сплив трирічного строку
позовної давності, необхідного для
захисту порушених прав ТОВ
"Техмашкомштект", починається саме з
10.05.2012 р. оскільки саме зазначених
судовим рішенням кошти, які були
передані в якості внеску до статутного
капіталу ТОВ "Ремонтне підприємство",
втратили статус внеску до статутного
капіталу.

Позовна заява ТОВ "Техмашкомплект" була
подана 25.06.2013 р., тобто, в межах строку
позовної давності, який почав свій
сплив з 10.05.2012 р.

За таких обставин, доводи скаржника в
цій частині безпідставні.

Крім того, колегія суддів вважає за
доцільне зазначити про те, що,
відповідно до ч. З ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішення господарських спорів",
частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачена
можливість застосування позовної
давності, у тому числі й спеціальної,
лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення рішення судом. У
суді апеляційної інстанції заяви про
сплив позовної давності може сторона у
спорі, яка доведе неможливість подання
відповідної заяви у суді першої
інстанції, зокрема у разі, якщо
відповідну сторону не було належним
чином повідомлено про час і місце
розгляду справи місцевим
господарським судом.

Таким чином, заява про застосування
позовної давності подається в суді
першої інстанції до винесення рішення
судом, а єдиною підставою для звернення
з заявою про застосування строку
позовної давності на стадії
апеляційного розгляду справи є той
випадок, коли сторону у справі не було
належними чином повідомлено про дату
та час розгляду справи і така особа
брала участі у судовому процесі.

Як вже було встановлено вище, ТОВ
"Ремонтне підприємство" було належним
чином повідомлено про час та місце
розгляду справи 05.09.2013 р., тому мало
можливість забезпечити участь в справі
повноваженого представника
підприємства та подати відповідну
заяву суду.

Таким чином, виключається наявність
такої обставини, як не повідомлення
сторони про судове засідання, за
наявності якої сторона може подати
заяву про застосування строку позовної
давності на стадії апеляційного
перегляду справи.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Оцінивши відповідно до ст. 43 ГПК
України встановлені у справі фактичні
обставини у їх сукупності, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги в зв'язку з її юридичною та
фактичною необґрунтованістю та
відсутністю фактів, які свідчать про
те, що оскаржуване рішення прийняте з
порушенням судом норм матеріального
та процесуального права. Доводи
апеляційної скарги та досліджені в
судовому засіданні докази не
спростовують наведені висновки
колегії суддів, в зв'язку з чим
апеляційна скарга відповідача не
підлягає задоволенню з підстав,
викладених вище, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
Полтавської області від 05.09.2013 р. у
справі №917/1315/13 має бути залишене без
змін.

Стосовно заяви ТОВ "Техмашкомплект" про
забезпечення позову в порядку ст. 66 ГПК
України колегія суддів зазначає
наступне.

В пункті 3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" від 26.11.2011 р. №16
визначено, що умовою застосування
заходів до забезпечення позову за
вимогами майнового характеру є
достатньо обгрунтоване припущення, що
майно (в тому числі грошові суми, цінні
папери тощо), яке є у відповідача на
момент пред'явлення позову до нього,
може зникнути, зменшитись за кількістю
або погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

В результаті аналізу обставин та
припущень для застосування заходів
забезпечення позову, зазначених в
заяві, колегія суддів дійшла висновку
про їх недостатню обґрунтованість, а
тому відмовляє в задоволенні заяви від
24.02.2014 р. вх. №1651.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ремонтне
підприємство", м. Кобеляки Полтавської
області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 05.09.2013 р. у
справі №917/1315/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 17.03.2014
р.

Головуючий суддя
Здоровко Л.М.

Суддя
Гетьман Р.А.

Суддя
Лакіза В.В.