ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2014
Справа № 905/942/14

Господарський суд Донецької області у
складі: судді
Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання
Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду справу за позовом державного
підприємства «Національна енергетична
компанія «Укренерго» в особі
відокремленого підрозділу «Донбаська
електроенергетична система»
державного підприємства «Національна
енергетична компанія «Укренерго» (84601,
Донецька область, місто Горлівка,
проспект Леніна, будинок № 11; код
ЄДРПОУ - 23344104)

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Віраж-Авто» (87549,
Донецька область, місто Маріуполь,
вулиця Котляревського, будинок № 34; код
ЄДРПОУ - 00505992)

про стягнення 18 011,33 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: Диннік О.Ю
(довіреність № 16-3 від 01.11.2013)

від відповідача: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У :

Державне підприємство
«Національна енергетична компанія
«Укренерго» в особі відокремленого
підрозділу «Донбаська
електроенергетична система»
державного підприємства «Національна
енергетична компанія «Укренерго»
звернулося до господарського суду
Донецької області з позовом, в якому
просить стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Віраж-Авто» 16 995,69 гривень
заборгованості, 803,69 гривень пені та 211,95
гривень трьох відсотків річних.

Позовні вимоги, з посиланням на статті
11, 14,16, 509, 525-526, 530, 610-611, 612, 625 Цивільного
кодексу України, статті 181, 193, 217-218, 230-232
Господарського кодексу України,
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем умов договору про
технічне забезпечення
електропостачання споживача № 74 від 28
квітня 2009 року.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 12 лютого 2014 року (суддя
Соболєва С.М.) позовна заява прийнята до
розгляду, порушено провадження у
справі та її призначено до розгляду у
судовому засіданні на 04 березня 2014
року.

Розгляд справи відкладався за
правилами статті 77 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

Склад суду змінювався.

Розпорядженням за підписом голови
господарського суду Донецької області
від 04 березня 2014 року справу №
905/942/14 передано на розгляд судді
Фурсовій С.М..

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
мотивів, викладених у позовній заяві,
просила суд позов задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, про час і місце розгляду
справи повідомлений своєчасно та
належним чином, своєї позиції по суті
заявлених вимог до відома суду не
довів, відзиву на позовну заяву та
доказів сплати стягуваних сум або
припинення відповідних грошових
зобов'язань у інший спосіб не надав.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
роз'яснено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд розглядає справу в
порядку статті 75 ГПК України за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд -

В С Т А Н О В И В :

Частинами першою та другою статті 67
Господарського кодексу України (далі
по тексту - ГК України) передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу
України (далі по тексту - ЦК України),
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань.

28 квітня 2009 року між державним
підприємством «Національна
енергетична компанія «Укренерго» в
особі відокремленого підрозділу
«Донбаська електроенергетична
система» (далі по тексту - позивач або
власник мереж) та товариством з
обмеженого відповідальністю
«Віраж-Авто» (далі по тексту -
відповідач або споживач) укладено
договір про технічне забезпечення
електропостачання № 74 (далі по тексту -
Договір), за умовами якого власник
мереж зобов'язався забезпечити
технічну можливість передачі
електричної енергії споживачу в
обсягах згідно з договором про
постачання або купівлі-продажу
електричної енергії, з показниками
допустимих відхилень від стандартних
умов надання обсягу електроенергії та
рівня дозволеної потужності за класами
напруги, а споживач дотримується
установленого режиму споживання
електричної енергії та своєчасно
сплачує надані послуги, визначні
пунктом 4.1 цього Договору, в тому числі
за перетікання реактивної
електроенергії на межі балансової
належності (а.с. 11-17).

Пунктом 17 додатку № 2 «Порядок
розрахунків за перетікання реактивної
електричної енергії» до Договору
передбачено, що за підсумками
розрахункового періоду до 6 дня
періоду, наступного після
розрахункового, власник мереж надсилає
споживачу розрахункові документи на
оплату за перетікання реактивної
електроенергії. Кошти оплати за
перетікання реактивної електроенергії
перераховуються споживачем на
поточний рахунок власника мереж
протягом 5 банківських днів від дня
отримання розрахункових документів.

Додаток № 2 «Порядок розрахунків за
перетікання реактивної електричної
енергії» набирає чинності з 01 червня 2009
року.

Цей Договір укладається на строк до 31
грудня 2009 року, набирає чинності з дня
його підписання та вважається
продовженим на наступний календарний
рік, якщо за місяць до закінчення
строку не буде заявлено однією із
сторін про відмову від цього договору
або його перегляд. Договір може бути
розірвано і в інший термін за
ініціативою будь-якої із сторін у
порядку, визначеному законодавством
(пункт 10.7 Договору).

Матеріали справи не містять доказів
припинення дії вказаного Договору.

Вказаний договір № 74 від 28 квітня 2009
року є підставою для виникнення у його
сторін господарських зобов'язань, а
саме майново-господарських зобов'язань
згідно статей 173, 174, 175 ГК України,
статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно
статті 629 ЦК України є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи статус сторін та характер
правовідносин між ними, останні
(правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України та укладеним між ними
Договором.

Договір підписаний без розбіжностей та
скріплено печатками підприємств, а
тому зазначені зобов'язання сторін є
чинними, та в силу положень статей 525, 526
ЦК України обов'язковими до виконання.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України та
статті 193 ГК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загально-господарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Відповідно до частини першої статті 530
ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За відсутності інших підстав,
передбачених договором або законом,
зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач свої зобов'язання виконав
належним чином, надавши відповідачу
послуги у спірний період, що
підтверджується оформленими та
підписаними сторонами актами
прийому-передачі (а.с. 23-30).

Позивач щомісячно, відповідно до умов
укладеного договору направляв на
адресу споживача розрахункові
документи на оплату наданих послуг, про
що свідчать повідомлення про вручення
поштових відправлень відповідачу (а.с.
47-54).

Так, рахунки-фактури за березень 2013
року отримані відповідачем 22.04.2013, за
квітень 2013 року - 15.05.2013, за травень 2013
року - 14.06.2013, за липень 2013 року - 12.08.2013,
за серпень 2013 року - 10.09.2013, за вересень
2013 року - 08.10.2013, за жовтень 2013 року -
11.11.2013, за листопад 2013 року - 10.12.2013.

Отже, позивач належним чином виконав
умови Договору, надавши відповідачу
послуги та необхідні документи для
оплати послуг, а відповідач порушив
договірні зобов'язання в частині
оплати послуг, що й зумовило звернення
до господарського суду з даним позовом.

На момент прийняття рішення у цій
справі, матеріали справи не містять
доказів оплати спірної заборгованості
у розмірі 16 995,69 гривень, а тому грошове
зобов'язання відповідача всупереч
нормам законодавства та умовам
Договору перед позивачем залишилося
невиконаним.

З огляду на те, що позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості у
розмірі 16 995,69 гривень
обґрунтовані, документально
підтверджені, відповідають фактичним
обставинам справи та не спростовані
відповідачем, то вони підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення пені,
господарський суд зазначає наступне.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Зобов'язання можуть
забезпечуватись неустойкою, якою є
відповідно до статті 549 ЦК України, сума
або інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання, що
передбачено частиною першою статті 550
ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями
визначаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від 22
листопада 1996 року № 543-96-ВР, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у
разі внесення платежів, передбачених
пунктом 4.1 цього Договору, з порушенням
термінів споживач сплачує власнику
мереж пеню в розмірі 0,1 % але не більш
подвійної облікової ставки за кожний
день прострочення платежу, враховуючи
день фактичної оплати.

Вважаючи оплату простроченою, позивач
нарахував відповідачу пеню за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань у розмірі 803,69 гривень.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, господарський суд
дійшов висновку про його
обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи.

Щодо позовних вимог про стягнення
трьох відсотків річних, господарський
суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір відсотків не встановлений
договором або законом.

Вказана стаття визначає
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання та її приписи
підлягають застосуванню у випадку
прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання. Тобто, у разі
неналежного виконання боржником
грошового зобов'язання виникають нові
додаткові зобов'язання, які тягнуть за
собою втрату матеріального характеру.
Відповідно такі додаткові зобов'язання
є заходами відповідальності за
порушення основного зобов'язання, у
тому числі, коли має місце прострочення
виконання основного зобов'язання.

Індекс інфляції за своїми ознаками є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних -
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до статей 216-218 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Приписами чинного законодавства не
передбачено звільнення боржника
(відповідача) від відповідальності за
невиконання основного грошового
зобов'язання або його виконання із
порушенням встановлених Договором
термінів та не позбавляє кредитора
(позивача) права на отримання сум,
передбачених статтею 625 ЦК України.

На підставі вищезазначених норм права,
позивач просить стягнути з відповідача
три відсотки річних у розмірі 211,95
гривень.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок трьох відсотків річних,
господарський суд дійшов висновку про
його обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої
статті 129 Конституції України, статей
4-2, 4-3, 33 ГПК України, основними
засадами судочинства є рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом та судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності сторін та свободі
в наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

За приписами статті 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до положень
статті 49 ГПК України.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р I Ш И В
:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Віраж-Авто» (87549,
Донецька область, місто Маріуполь,
вулиця Котляревського, будинок № 34; код
ЄДРПОУ - 00505992, відомості про
рахунки в установах банків відсутні) на
користь державного підприємства
«Національна енергетична компанія
«Укренерго» в особі відокремленого
підрозділу «Донбаська
електроенергетична система»
державного підприємства «Національна
енергетична компанія «Укренерго» (84601,
Донецька область, місто Горлівка,
проспект Леніна, будинок № 11; код
ЄДРПОУ - 23344104, відомості про рахунки в
установах банків відсутні) 16 995,69
гривень заборгованості, 803,69 гривень
пені, 211,95 гривень трьох відсотків
річних та 1 827,00 гривень судового збору.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ в установленому порядку.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене через господарський суд
Донецької області до Донецького
апеляційного господарського суду
протягом десяти днів з дня складення
повного рішення. Рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 25 березня
2014 року.

Суддя
С.М. Фурсова