ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р.Справа № 922/105/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові МГУ
Міндоходів, м. Харків до Публічного
акціонерного товариства
"Інноваційно-промисловий банк", м.
Харків 3-я особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Національний
банк України про зобов'язання вчинити
певні дії за участю представників:

позивача - Калініної О.О. (довіреність
№17/10/10-012 від 22 січня 2014 року)

відповідача - Cкобова В.А. (довіреність
№93 від 27 лютого 2014 року)

3-ої особи - Зінченка Ю.В. (довіреність
від 15 червня 2012 року)

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Харкові МГУ Міндоходів
(позивач) звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача - Публічного акціонерного
товариства "Інноваційно-промисловий
банк", м. Харків відповідно до якої
просить суд: акцептувати та визнати у
повному обсязі кредиторські вимоги
Позивача до Публічного акціонерного
товариства "Інноваційно-промисловий
банк" (надалі - Відповідач) на суму 403 461,05
грн. та зобов'язати ліквідатора
Відповідача включити акцептовані
вимоги Позивача до переліку
акцептованих вимог кредиторів для їх
затвердження Національним банком
України. В обґрунтування позовних
вимог, позивач посилається на
положення ст.ст. 1, 91, 92 Закону України
"Про банки і банківську діяльність", ст.
67 Конституції України, ст. ст. 15, 14, 41, 46, 57
Податкового кодексу України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16 січня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 04
лютого 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04 лютого 2014
року розгляд справи було клопотання
відповідача про залучення до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Національний банк України - задоволено
та залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Національний
банк України (01601, м. Київ, вул.
Інститутська, 9) та розгляд справи
відкладено на 04 березня 2014 року.

На підставі розпорядження керівника
апарату господарського суду
Харківської області від 03 березня 2014
року №385, у зв'язку хворобою судді
Жигалкіна І.П., призначено повторний
автоматичний розподіл справи.
Автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Харківської області справу призначено
для розгляду судді Бринцеву О.В.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04 березня 2014
року було відкладено розгляд справи на
24 березня 2014 року.

21 березня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду супровідним листом (вх. №9595)
додаткові документи на підтвердження
своєї правової позиції по даній справі.
Судом було досліджено надані документи
та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 24 березня 2014 року
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 24 березня 2014 року
частково заперечує проти позову.

Представник 3-ої особи у відкритому
судовому засіданні 24 березня 2014 року
повністю заперечує проти позову, з
підстав викладених у наданому 28 лютого
2014 року відзиві на позовну заяву.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін та третьої особи,
встановив наступне.

23 березня 1993 року Національним Банком
України було зареєстровано
Акціонерний комерційний "Український
банк торгового співробітництва", про що
зроблено запис №156 у Державному
реєстрі банків.

22 лютого 1995 року банк реорганізовано у
відкрите акціонерне товариство.

З 01 липня 2003 року зареєстровано зміну
назви банку на Публічне акціонерне
товариство "Інноваційно-промисловий
банк".

Місцезнаходження головного офісу - м.
Харків, вул. Клочківська, 3.

Враховуючи порушення банком вимог
банківського законодавства та
нормативно-правових актів
Національного банку України,
постановою Правління Національного
Банку України від 29 лютого 2012 року №72 з
02 березня 2012 року відкликано
банківську ліцензію та призначено
ліквідатора Публічного акціонерного
товариства "Інноваційно-промисловий
банк" (далі - Банк).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10 травня 2012
року по справі №5023/1715/12 підтверджено
відповідність застосування процедури
ліквідації відповідача з боку
Національного банку України вимогам
Закону України "Про банки і банківську
діяльність".

В офіційному друкованому виданні
"Урядовий кур'єр" №43 від 06 березня 2012
року опубліковано оголошення про
відкликання ліцензії та відкриття
ліквідаційної процедури ПАТ
"Інпромбанк". В оголошенні також
вказано, що кредитори мають право
заявити ліквідатору про свої вимоги до
банку протягом одного місяця з дня
опублікування оголошення про
відкриття ліквідаційної процедури.

05 квітня 2013 року позивач надіслав на
адресу ліквідатора банку заяву з
конкурсними вимогами до боржника на
суму 230998,93 гривень (а.с.91-93), яка була
визнана ліквідатором у повній сумі та
віднесена до сьомої черги задоволення
вимог кредиторів, що підтверджується
повідомлення про акцептування вимог
кредитора від 25 травня 2012 року (а.с.95).

Також, 29 жовтня 2013 року позивачем на
адресу Банку було направлено заяву
(вих. №3144/10/10-012) з вимогами до боржника.
Ліквідатор Банку, в свою чергу, листом
№2531 від 14 листопада 2013 року (а.с.69)
повідомив позивача про неможливість
акцептувати вказані вимоги,
посилаючись на передбачений нормами
чинного законодавства порядок
внесення відповідних змін до реєстру,
оскільки, на момент звернення позивача
із відповідними вимогами, вже було
розпочато ліквідаційну процедуру ПАТ
"Інпромбанк".

Звертаючись до суду з даним позовом про
акцептування кредиторських вимог СДПІ
з обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів до Банку на суму
403461,05 гривень та включення їх до
акцептованих вимог для затвердження
Національним банком України, позивач
зазначив, що заявляє вимоги до боржника
за несплачені самостійно узгоджені
грошові зобов'язання з:

- податку на додану вартість у сумі
246087,00 гривень;

- податку з доходів найманих
працівників у сумі 15,05 гривень (пеня);

- орендної плати з юридичних осіб у сумі
109449,23 гривень (осн. - 109120,87 гривень та 328,36
гривень пені);

- земельного податку з юридичних осіб у
сумі 2254,57 гривень (осн. - 2247,13 гривень та
7,44 гривень пені);

- єдиного соціального внеску у сумі
45655,20 гривень.

Таким чином, на момент звернення
позивача із даним позовом до
господарського суду, сплати
вищевказаних грошових зобов'язань за
період з листопада 2012 року по жовтень
2013 року не відбулося, що і стало
підставою для звернення позивача з
відповідним позовом до господарського
суду.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

За приписами ч. 4 ст. 110 Цивільного
кодексу України особливості
ліквідації банків встановлюються
Законом України „Про банки і
банківську діяльність".

Так ч. 1 ст. 1 даного Закону (в редакції
чинній на момент виникнення даних
правовідносин) визначає структуру
банківської системи, економічні,
організаційні і правові засади
створення, діяльності, реорганізації і
ліквідації банку.

Згідно ч. 3 ст. 88 цього Закону (в редакції
чинній на момент виникнення даних
правовідносин), законодавство України
про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом
при розгляді судом справи про визнання
банку неплатоспроможним
застосовується в частині, що не
суперечить нормам цього Закону. Отже,
вказаний Закон є спеціальним, яким
врегульовані відносини, що виникають в
процедурі ліквідації банку, інші
законодавчі норми можуть бути
застосовані в частині, що не суперечать
йому.

Щодо акцептування позовних вимог зі
сплати податку на додану вартість у
сумі 246087,00 гривень, суд зазначає
наступне.

Приписи п.8 ст.91, положення абз.25 ст.2
спеціального Закону України "Про банки
та банківську діяльність", в редакції
на той час, слід розглядати у
взаємозв`язку з нормами статей 2, абз.27,
89,92,93, 96 цього ж Закону, якими визначено,
що ліквідаційна маса складається з
усіх видів майнових активів (майно та
майнові права банку), які належать йому
на праві власності на день відкриття
ліквідаційної процедури та виявлені в
ході ліквідації; з відкликанням
банківської ліцензії та призначенням
ліквідатора банку строк виконання всіх
його грошових зобов'язань, в т.ч.
зобов'язань по сплаті податків та
зборів вважається таким, що настав;
кредитори, без винятків щодо
податкових органів, мають право
подавати заяви про майнові вимоги до
банку ліквідатору в місячний строк з
дня публікації оголошення про
відкриття процедури ліквідації; до
повноважень ліквідатора серед інших
визначено формування ліквідаційної
маси, за рахунок якої ліквідатор у
визначеній черговості задовольняє
своєчасно заявлені вимоги кредиторів,
які виникли станом на день відкриття
ліквідаційної процедури, внесені до
реєстру вимог кредиторів; ліквідатор
припиняє прийняття вимог кредиторів
після закінчення одного місяця з дня
опублікування оголошення про початок
ліквідаційної процедури, протягом
трьох місяців з дня публікації
оголошення про початок ліквідаційної
процедури визначає суму
заборгованості кожному кредитору та
відносить вимоги до певної черги
погашення, відхиляє вимоги у разі їх не
підтвердження, складає перелік
акцептованих ним вимог для
затвердження Національним банком
України, сповіщає кредиторів про
акцептування вимог; кредитори мають
право надіслати ліквідатору свої
заперечення щодо визнаних ним вимог
протягом одного місяця з дня отримання
повідомлення та звернутися до суду зі
скаргою на дії ліквідатора; вимоги,
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання,
ліквідатором не розглядаються і
вважаються погашеними.

Частиною 1 статті 91 Закону України "Про
банки та банківську діяльність" (в
редакції чинній на момент виникнення
даних правовідносин) з дня прийняття
рішення про відкликання ліцензії та
призначення ліквідатора: строк
виконання всіх грошових зобов'язань
банку та зобов'язання щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) вважається таким, що настав, а
вимоги за зобов'язаннями банку, що
виникли під час проведення ліквідації,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури, а банківська
діяльність банку завершується
закінченням технологічного циклу
конкретних операцій у разі, якщо це
сприятиме збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси.

Частиною 2 статті 96 цього закону,
встановлено, що оплата витрат,
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури, здійснюється
позачергово протягом усієї процедури
ліквідації банку в межах кошторису
витрат, затвердженого Національним
банком України. До цих витрат, зокрема,
належать: оплата державного мита;
витрати на опублікування оголошення
про ліквідацію банку; витрати на
публікацію інформації про порядок
продажу майна банку; витрати
ліквідатора, пов'язані з утриманням і
збереженням активів банку; витрати на
оцінку та продаж майна; витрати на
проведення аудиту; витрати на оплату
роботи ліквідатора (включаючи
залучених для забезпечення здійснення
повноважень ліквідатора осіб); витрати
на виплату вихідної допомоги
звільненим працівникам банку; оплата
кредиту, отриманого для виплати
вихідної допомоги. Майно банку, що є
предметом застави, включається до
складу ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
позачергового задоволення вимог
заставодержателя. Заставодержатель
має право за погодженням з
ліквідатором здійснити реалізацію
заставленого майна у порядку,
встановленому чинним законодавством
або договором застави, та отримати
задоволення своїх вимог повністю або
частково. У разі недостатності коштів
від реалізації заставленого майна для
задоволення визнаних ліквідатором
кредиторських вимог заставодержателя
не задоволені вимоги підлягають
задоволенню в порядку черговості,
встановленої цим Законом. Вимоги
кожної наступної черги
задовольняються в міру надходження на
рахунок коштів від продажу майна банку
після повного задоволення вимог
попередньої черги.

Законодавство України про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом при розгляду
судом справи про визнання банку
неплатоспроможним застосовується в
частині, що не суперечить нормам Закону
України про банки. При цьому єдиним
питанням, що приймається до розгляду
судом у справі про ліквідацію банку є
висновок Національного банку України
щодо доцільності ліквідації банку та
відповідність застосування процедури
ліквідації з боку Національного банку
України вимогам Закону про банки.

Пунктом 6.3 глави 6 розділу VI Положення
№369, ліквідатор здійснює витрати на
ліквідацію банку за рахунок коштів
банку в межах кошторису витрат
ліквідатора, а пунктом 6.10 глави 6
розділу VI цього Положення встановлено
обов`язок ліквідатора використовувати
кошти ліквідаційної маси на
задоволення вимог кредиторів банку та
забезпечення ліквідаційної процедури.

Таким чином, кошти які надходять на
накопичувальний рахунок банку, не є
доходом в розумінні чинного
законодавства України, за їх рахунок
утворюється ліквідаційна маса для
задоволення вимог кредиторів по
зобов`язанням, що виникли станом на
день відкриття ліквідаційної
процедури, здійснюється оплата витрат
ліквідатора для проведення
ліквідаційної процедури.

Для здійснення процедури ліквідації
банку оплата витрат здійснюється
позачергово в межах затвердженого
Національним банком України кошторису
витрат, вичерпний перелік яких містить
частини 2 статті 96 Закону про банки,
тобто до реєстру вимог кредиторів
вимоги по поточним зобов'язанням, що
виникають в межах ліквідаційної
процедури, не включаються. Інші поточні
зобов'язання банку в процедурі
ліквідації, в т.ч. податкові, діючим
законодавством не передбачені.

Крім того, Податковий кодекс України не
регулює питання погашення податкових
зобов'язань чи стягнення податкового
боргу з осіб, на які поширюються норми
розділу V "Тимчасова адміністрація та
ліквідація банків" Закону України "Про
банки та банківську діяльність", проте
зазначені норми чинного законодавства
не звільняють юридичні особи, які
знаходяться у процедурі ліквідації,
від обов'язку надавати податкову
звітність.

Як вбачається з матеріалів, постановою
Харківського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року по справі №820/ 12956/13-а позовні ПАТ
"Інпромбанк" про зобов'язання анулювати
реєстрацію банку як платника податку
на додану вартість згідно свідоцтва
№100272212 від 07 березня 2010 року було
задоволено.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що акцептування поточних вимог
позивача у сумі 246087,00 гривень в
ліквідаційній процедурі банку є
безпідставним та таким, що суперечить
інтересам конкурсних кредиторів банку
та нормам чинного законодавства.

Щодо акцептування позовних вимог зі
сплати єдиного внеску у сумі 45655,20
гривень та орендної плати з юридичних
осіб у сумі 23734,31 гривень, суд зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ліквідатором Банку було повністю
сплачено вищевказані суми, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи платіжними дорученнями (а.с.96-113).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Отже, враховуючи факт сплати
вищевказаних сум ліквідатором Банку,
суд відмовляє у задоволенні
відповідних позовних вимог.

Щодо акцептування позовних вимог зі
сплати 15,05 гривень пені за несплату
податку з доходів найманих
працівників, 7,44 гривень пені за
несплату земельного податку та 328,36
гривень пені за несплату орендної
плати за землю з юридичних осіб, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, з дня прийняття рішення
про відкликання ліцензії та
призначення ліквідатора припиняється
нарахування процентів, неустойки
(штрафу, пені) та інших економічних
санкцій по всіх видах заборгованості
банку.

Таким чином, нарахування штрафних
санкцій позивачем відповідачу в
період дії мораторію, є неправомірним,
а тому суд відмовляє повністю у
задоволенні відповідних позовних
вимог.

Щодо акцептування позовних вимог зі
сплати орендної плати з юридичних осіб
у сумі 85386,56 гривень та земельного
податку з юридичних осіб у сумі 2247,13
гривень, суд зазначає наступне.

В статті 93 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, законодавець визначив
порядок здійснення ліквідатором
заходів щодо підготовки задоволення
вимог кредиторів, який передбачав
складення акцептованих ним вимог для
затвердження Національним банком
України тільки після затвердження
Національним банком цього переліку він
набуває статусу реєстру кредиторських
вимог до Банку і у ліквідатора
з'являється можливість задовольняти
вимоги кредиторів у порядку
встановленому статтею 96 цього Закону,
тобто лише у визначеній законодавцем
певній черговості.

Згідно з п.7.3 глави 7 розділу VІ
Положення про застосування заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою правління НБУ №369 від 28
серпня 2001 року (надалі - Положення), з
дня отримання рішення про своє
призначення ліквідатор зобов'язаний
уживати заходів щодо ефективної
ліквідації банку та максимального
задоволення вимог кредиторів
відповідно до своїх повноважень,
законодавства України, у тому числі
цього Положення.

Крім того, відповідно до абз.2 п.9.3 глави
9 Положення, ліквідатор зобов'язаний
вживати заходів щодо максимального
задоволення вимог кредиторів,
зобов'язання по яким виникли до
відкриття ліквідаційної процедури, в
даному випадку до 02 березня 2012 року.

Відповідно до п.7.4 глави 7 розділу VІ
Положення, визначено, що ліквідатор має
право подавати клопотання
Національному банку щодо внесення змін
до переліку (реєстру) вимог кредиторів
у порядку, установленому цим
положенням.

Пунктом 9.4 Положення передбачено, що
ліквідатор вносить пропозиції щодо
затвердження Національним банком змін
до реєстру вимог не частіше ніж раз на
квартал на підставі рішення суду про
визнання особи кредитором банку та
зобов'язання ліквідатора включити
вимоги такої особи до реєстру вимог
кредиторів, яке набрало законної сили.

У відповідності до ч.5 ст.22 ГПК України
відповідач має право визнати позов
повністю або частково.

З урахуванням викладеного, враховуючи
факт визнання позову відповідачем в
частині вищевказаних сум, суд
знаходить достатньо правових підстав
для задоволення позовних вимог в
частині зобов'язання ліквідатора ПАТ
"Інпромбанк" акцептувати грошові
вимоги позивача на загальну суму 87633,69
гривень до реєстру вимог кредиторів.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та ст.ст.
599, 110 Цивільного кодексу України, ст.ст.
1, 88, 89, 91, 92, 96 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", керуючись
ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ліквідатора Публічного
акціонерного товариства
"Інноваційно-промисловий банк" (61003,
місто Харків, вулиця Клочківська, 3, ) акцептувати вимоги
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у місті Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (61052, місто Харків,
Ленінський район, вулиця Карла Маркса,
будинок 30, ) на загальну
суму 87633,69 гривень та включити їх до
переліку акцептованих вимог для
затвердження Національним банком
України.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Інноваційно-промисловий
банк" (61003, місто Харків, вулиця
Клочківська, 3, ) на
користь держбюджету України одержувач
коштів - УДКС у Дзержинському районі
м.Харкова Харківської області, №
рахунку 3003, , код
платника 22030001, символ звітності банку
101, банк одержувача - ГУ ДКСУ у
Харківській області, МФО 851011) 1218,00
гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 31 березня 2014
року.

Суддя О.В. Бринцев

Справа №922/105/14