м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2114/14 26.03.14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Системні Технології
Бізнесу»доТовариства з обмеженою
«Ділайт-Україна»простягнення 30 017,23
грн.Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача:Нянько Я.В. від
відповідача:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Системні Технології
Бізнесу» (надалі - ТОВ «Системні
Технології Бізнесу») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ділайт-Україна»
(надалі - ТОВ «Ділайт-Україна») про
стягнення 30 017,23 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем у повному обсязі поставлено
товар на виконання договору поставки
№К-418 від 01.10.2012 р., а відповідач
належним чином зобов'язання по оплаті
поставленого товару не виконав, у
зв'язку з чим виникла заборгованість у
розмірі 28 786,08 грн. Крім того, позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 1 074,68
грн. та інфляційних у розмірі 156,47 грн.
за прострочення виконання грошового
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 р. розгляд справи
відкладено до 26.03.2014 р. у зв'язку із
неявкою представників сторін та
невиконанням ними вимог ухвали суду.
В судове засідання представник
позивача з'явилася, вимоги ухвали суду
виконала, надала пояснення стосовно
суті спору, позовні вимоги підтримала
та просила задовольнити їх повністю.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги ухвали
суду не виконав, про час та місце
судового розгляду повідомлений
належним чином, що підтверджується
відмітками на звороті ухвали суду.
Місцезнаходження відповідача за
яку було відправлено ухвали суду,
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №18224886 від
24.02.2014 р., матеріалами справи та вказано
Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2012 р. між ТОВ «Ділайт-Україна»
(покупець) та ТОВ «Системні Технології
Бізнесу» (постачальник) було укладено
договір поставки (під реалізацію
товару споживачам) №К-418 (надалі -
«Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору
постачальник приймає на себе
зобов'язання поставляти і передавати у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується приймати і оплачувати
товар за ціною та в асортименті,
погоджених сторонами в специфікаціях,
що є невід'ємними частинами даного
договору і в кількості, передбаченій
замовленнями на товар.

За змістом п. 4.3 Договору покупець
оплачує поставлений товар на умовах
здійснення періодичних платежів,
шляхом перерахування грошових коштів
га поточний рахунок постачальника
протягом 7 календарних днів з дня
реалізації поставленого товару
споживачам. За письмовою вимогою
постачальника, покупець складає один
раз у квартал звіт квартальних
залишків та надсилає його
постачальнику електронною поштою,
факсом або іншим способом, що дозволяє
зафіксувати момент його передачі.

На виконання умов Договору позивач
поставив, а відповідач прийняв товар на
загальну суму 28 786,08 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №2966 від 15.10.2012 р., №2968 від
15.10.2012 р., №2969 від 15.10.2012 р., №297 від 05.02.2013
р., №298 від 05.02.2013 р.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем зобов'язання
по оплаті товару, у зв'язку з чим
позивач вказує на існування
заборгованості у розмірі 28 786,08 грн.

Укладений сторонами договір є
договором поставки, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Судом було встановлено, що на виконання
умов Договору позивачем було
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 28 786,08 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №2966 від 15.10.2012 р., №2968 від
15.10.2012 р., №2969 від 15.10.2012 р., №297 від 05.02.2013
р., №298 від 05.02.2013 р.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За змістом п. 4.3 Договору покупець
оплачує поставлений товар на умовах
здійснення періодичних платежів,
шляхом перерахування грошових коштів
га поточний рахунок постачальника
протягом 7 календарних днів з дня
реалізації поставленого товару
споживачам.

Відповідно до інформаційного листа
№01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сказано, що
при підписанні покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 Цивільного кодексу
України.

Зі змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України вбачається, що
покупець зобов'язаний оплатити повну
ціну переданого товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Суд вважає доведеним факт продажу
товару позивачем відповідачеві, а
також факт реалізації товару
відповідачем, оскільки відповідачем не
доведено залишків нереалізованого
товару у відповідача (зокрема,
відповідачем не надано ні позивачеві,
ні суду даних щодо залишків
нереалізованого товару), з огляду на що
відповідно до умов договору, а саме п. 4.3
договору, має оплачувати товар
протягом семи календарних днів з
моменту реалізації.

Враховуючи поставку товару 15.10.2012 р. та
05.02.2013 р. та не надання відповідачем
доказів щодо залишків нереалізованого
товару, у відповідача виник обов`язок
по оплаті поставленого товару 22.10.2012 р.
та 12.02.2013 р. відповідно.

Таким чином, заборгованість
відповідача за поставлений товар
становить 28 786,08 грн., а строк його
виконання на момент розгляду справи
настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача 28 786,08 грн. за поставлений
товар. Відповідачем вказана
заборгованість не спростована, доказів
її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

ТОВ «Ділайт-Україна» обставин, з якими
чинне законодавство пов'язує
можливість звільнення його від
відповідальності за порушення
зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ
«Системні Технології Бізнесу» про
стягнення з ТОВ «Ділайт-Україна»
заборгованості у розмірі 28 786,08 грн. є
правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 1 074,68 грн. та інфляційних у
розмірі 156,47 грн. за прострочення
виконання грошового зобов'язання у
період з 22.10.2012 р. по 06.02.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений строк свого обов'язку по
оплаті поставленого товару не виконав,
допустивши прострочення виконання
зобов'язання, тому дії відповідача є
порушенням зобов'язання (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок та вважає за можливе
задовольнити вимогу про стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 1 074,68
грн. та інфляційних у розмірі 156,47
грн.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність повного
задоволення позовних вимог та
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ділайт-Україна» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Системні Технології
Бізнесу» заборгованості у розмірі 28
786,08 грн., 3% річних у розмірі 1 074,68 грн. та
інфляційних у розмірі 156,47 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Системні
Технології Бізнесу» задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ділайт-Україна» (04074,
м. Київ, вул. Лугова, 12; ідентифікаційний
код 35847906) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Системні
Технології Бізнесу» (65125, м. Одеса, вул.
Базарна, 40; ідентифікаційний код 36921063)
заборгованість у розмірі 28 786 (двадцять
вісім тисяч сімсот вісімдесят шість)
грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 1 074 (одна
тисяча сімдесят чотири) грн. 68 коп.,
інфляційні у розмірі 156 (сто п'ятдесят
шість) грн. 47 коп. та судовий збір у
розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.03.2014 р.

Суддя
В.П. Босий