м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1706/14 18.03.14
За позовом приватного акціонерного
товариства «УКРАТОМЕНЕРГОБУД»
до комунального підприємства
«Дирекція будівництва
шляхово-транспортних
про визнання недійсною окремої
Суддя Кирилюк
позивача: юрисконсульт Голуб Л.І.
(довіреність № 92 від 07.02.2013)
відповідача: представник Питчак А.В.
(довіреність № 31-879 від 12.06.2013)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Приватне акціонерне товариство
«УКРАТОМЕНЕРГОБУД» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до комунального
підприємства «Дирекція будівництва
шляхово-транспортних споруд м. Києва»
про визнання недійсним пункту 6.2
договору генерального підряду на
виконання робіт з будівництва
під'їзної автомобільної дороги від
Червонозоряного проспекту (поблизу
примикання вул. Кіровоградської) до
міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни)
в м. Києві № 20/04-2011 від 20.04.2011 року. Позов
обґрунтовано тим, що наведена
договірна норма суперечить вимогам
діючого законодавства.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.02.2014 порушено провадження у
справі № 910/1706/14 та призначено її
розгляд на 04.03.2014.
Відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 04.03.2014
оголошувалась перерва до 18.03.2014.
Представник Відповідача письмовий
відзив на позов не надав, 04.03.2014 через
відділ діловодства Господарського
суду міста Києва подав клопотання про
зупинення провадження у справі до
вирішення пов'язаної з нею справи №
підприємства «Дирекція будівництва
шляхово-транспортних споруд м. Києва»
до приватного акціонерного товариства
«УКРАТОМЕНЕРГОБУД» про розірвання
договору та за зустрічним позовом
приватного акціонерного товариства
«УКРАТОМЕНЕРГОБУД» до комунального
підприємства «Дирекція будівництва
шляхово-транспортних споруд м. Києва»
про стягнення 1 642 281, 79 грн., що
розглядається Київським апеляційним
господарським судом. Враховуючи, що
вирішення питань розірвання договору
та стягнення не має суттєвого значення
для встановлення недійсності частини
цього договору, судом відмовлено у
задоволенні клопотання про зупинення
провадження у даній справі.
Відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними у ній
У судовому засіданні 18.03.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, дослідивши
наявні у матеріалах справи докази
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем та Відповідачем 20 квітня 2011
року укладено договір генерального
підряду №20/04-2011, за яким Позивач
зобов'язався виконати будівництво
під'їзної автомобільної дороги від
Червонозоряного проспекту (поблизу
примикання вул. Кіровоградської) до
міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни)
в м. Києві, а Відповідач оплатити їх
вартість.

Статтею 837 Цивільного Кодексу України
визначено, що за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Пунктом 6.2 договору генерального
підряду №20/04-2011 від 20.04.2011 сторони
погодили, що акти здачі-приймання
виконаних робіт попередньо мають
пройти експертизу в державній
експертній установі. Позивач та
Відповідач укладають трьохсторонній
договір з державною експертною
установою на проведення перевірки
виконаних робіт. Витрати на проведення
експертизи покладаються на Позивача.

Позивач вважає, що третє речення пункту
6.2 договору генерального підряду №
20/04-2011 від 20.04.2011 суперечить нормам
діючого законодавства, оскільки
експертиза актів виконаних робіт
жодною нормою законодавства не
передбачена.

Ця позиція Позивача є хибною, оскільки
виходячи із закріпленого серед
загальних засад цивільного
законодавства статтею 3 Цивільного
кодексу України принципу свободи
договору, зміст якого розкрито статтею
627 Цивільного кодексу України, сторони
є вільними у визначенні умов договору.
Конкретизуючи наведене положення
стаття 6 Цивільного кодексу
передбачає, що сторони договору мають
право не тільки врегулювати свої
відносини, які не врегульовані актами
цивільного законодавства (частина
друга статті 6), але і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд (частина
третя статті 6). При цьому, необхідно
виходити з того, що не є таким, що
суперечить положенням актів
цивільного законодавства договір
(правочин), укладений з відступом від
положень цих актів, якщо в цих актах
прямо не встановлена заборона такого
відступу, або якщо така заборона не
випливає із змісту актів цивільного
законодавства, чи суті відносин між
сторонами.

Встановлення сторонами договору
особливого порядку прийняття-передачі
виконаних робіт за умови відсутності
встановленої актами законодавства
прямої заборони такої дії не може бути
кваліфікована як невідповідність
договірної умови вимогам
законодавства.

Вирішуючи спори про визнання договорів
недійсними повністю або у частині,
господарський суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання їх недійсними та
настання відповідних наслідків, а саме
відповідність змісту договору вимогам
закону, моральним засадам суспільства,
правоздатність сторін договору, у чому
конкретно полягає неправомірність та
інші обставини, що є істотними для
правильного вирішення спору

Зміст правочину складають права та
обов'язки, про набуття, припинення та
зміну яких домовилися учасники
правочину, а також особи, визначені
сторонами в якості учасників цього
правочину.

За статтею 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент його
вчинення стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 Цивільного кодексу України, тобто,
зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

За статтями 6, 627 та 628 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості; зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін та погоджені ними, та умови, які
є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Суперечність договору положенням
чинного законодавства означає
врегулювання правовідносин сторін
всупереч імперативним нормам
законодавства.

В якості правових підстав можливості
визнання судом недійсним третього
речення пункту 6.2 Позивач наводить
правові норми статей 173, 175 та 207
Господарського кодексу України, статей
202, 215 та 217 Цивільного кодексу України.
При цьому, третє речення пункту 6.2
договору генерального підряду № 20/04-2011
від 20.04.2011 «Витрати на проведення
експертизи покладаються на Позивача»
не суперечить наведеним Позивачем
нормам цивільного та господарського
законодавства. Крім того, зазначена
норма договору не суперечить і
імперативним приписам Закону України
«Про врегулювання містобудівної
документації».

З матеріалів справи вбачається, що
Позивач звертався до державного
підприємства «Спеціалізована державна
експертна організація - Центральна
служба Української державної
будівельної експертизи» стосовно
проведення експертизи кошторисної
документації (акти виконаних робіт) по
об'єкту: «Будівництво транспортної
розв'язки на перемиканні проспекту
Науки до Столичного шосе II черга».

Листом № 2965 від 03 грудня 2012 державне
підприємство «Спеціалізована державна
експертна організація - Центральна
служба Української державної
будівельної експертизи» повідомило
Позивача про те, що позбавлене
можливості розглянути документацію у
зв'язку із великою кількістю проектів
будівництва, які потребують проведення
обов'язкової експертизи.

Зазначена обставина не є підставою для
визнання оспореної умови договору
недійсною, проте зважаючи на її
існування Позивач мав та має
можливість ініціювати перед
Відповідачем внесення необхідних змін
до укладеного ними господарського
договору. Зазначене питання неможливо
вирішувати у даному судовому
провадженні, оскільки це неминуче
призведе до одночасної зміни предмету
та підстав позову.

Встановивши відсутність підстав
позовної вимоги про визнання частково
недійсним договору генерального
підряду № 20/04-2011, укладеного 20.04.2011
сторонами у справі, суд відмовляє у її
задоволенні.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И
В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено: 21.03.2014.

Суддя
Кирилюк Т.Ю.