ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

20 березня 2014 року
Справа № 913/429/14

Провадження № 6/913/429/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Банк Руский Стандарт", м.
Київ

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3, м.Стаханов, м.
Алмазна Луганської області

про стягнення 3 393 грн. 87 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Бородіна
А.А.

У засіданні брали участь:

від позивача - Погребний С.В.,
довіреність № 07-59-14 від 28.02.2014;

від відповідача - представник не
прибув;

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
заборгованості за договором про
організацію безготівкових розрахунків
№ u74 від 24.05.2013 в сумі 3 393 грн. 87
коп., в тому числі: основна
заборгованість в сумі 3 220 грн. 00 коп.,
неустойка (пеня) в сумі 112 грн. 39 коп., 3 %
річних від простроченої суми в розмірі
25 грн. 94 коп., інфляційні витрати в сумі
35 грн. 54 коп.

Відповідач відзив на позовну заяву
суду не надав, явку повноважного та
компетентного представника у судові
засідання тричі не забезпечив, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце їх проведення, за адресою:
АДРЕСА_1.

При цьому, відповідно до пункту 2.6.15
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 № 28 на звороті у лівому нижньому
куті оригіналу процесуального
документа, який виготовляється судом
та залишається у справі,
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправлення
документа, що містить вихідний
реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Так, вказана відмітка підтверджує
належне відправлення копій
процесуального документа сторонам та
іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських
судів не віднесено з'ясування
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Тому відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Про це Вищим господарським судом
України зазначалося і в інформаційних
листах від 02.06.2006 № 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007
№01-8/675 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 №
01-8/164 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році"
(пункт 23).

Як вказано в п. 3.9.2 Постанови Пленуму
ВГСУ № 18 від 26.12.2011, у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них, справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу щодо відкладення
розгляду справи у зв'язку з відсутністю
його представника (з причин, пов'язаних
з відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т. п.). Таким чином, саме суд
визначає можливо чи ні розглядати
справу за умови відсутності
представників сторін.

В даному випадку, суд не вбачає
перешкод для розгляду справи і
відсутність представника відповідача
не є перешкодою для розгляду справи по
суті.

Так, відповідач мав можливість
скористатися своїм правом на участь у
судових засіданнях та правом надавати
відповідні пояснення або заперечення.

З огляду на вказане, справа
розглядається відповідно до ст. 75 ГПК
України за наявними в ній матеріалами.

За листом від 20.03.2014 позивачем до
справи додані додаткові докази, які
прийняті до розгляду та долучені до
матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи суд
встановив, що 24 травня 2013 року між
Публічним акціонерним товариством
«Банк Руский Стандарт» (позивач у
справі) та Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 (відповідач у справі), був
укладений Договір про організацію
безготівкових розрахунків № u 174.

Зазначений договір регламентує
здійснення співпраці та порядок
взаємовідносин сторін за цим Договором
при кредитуванні фізичних осіб з метою
оплати останніми вартості придбаних у
Відповідача товарів.

На підставі п.п. 1.1.10., 3.8. Договору Банком
було надіслано Повідомлення (Додаток 5
до Договору, в якому, зокрема,
вказувалось, що Банком будуть
надаватися кредити фізичним особам на
умовах кредитного продукту «Grace 6-24» для
оплати вартості придбаних товарів у
Відповідача.

3 жовтня 2013 року Банк надав
фізичній особі, громадянину України -
ОСОБА_5 (надалі іменується - Клієнт)
кредит в розмірі - 3 500, 00 (три тисячі
п'ятсот) грн., шляхом зарахування суми
кредиту на рахунок Клієнта в Банку та
після зарахування суми кредиту на
рахунок Клієнта, 04 жовтня 2013 року,
здійснив безготівковий переказ на
користь Відповідача грошових коштів в
сумі 3 220, 00 грн., згідно п.п. 3.6., 5.4.
Договору (280 грн. із загальної суми 3 500, 00
грн. були попередньо стягнуті Банком
відповідно до п.п. 5.7. Договору та
Додатку-6 до Договору (Додаток 6 до даної
позовної заяви), з метою повної оплати
вартості товару - «Вікна» (надалі
іменується - Товар) за рахунок наданого
Клієнту кредиту, що підтверджує
Меморіальний ордер № 936648 від 04.10.2013 р.
(Додаток 2 до позовної заяви).

02 жовтня 2013 року Клієнт повернув Товар
та оформив документ, передбачений
умовами Договору при поверненні Товару
- Запит про повернення грошових коштів
(Додаток 3 до позовної заяви) у розмірі
вартості Товару - 3 500, 00 грн.

У відповідності до п. 5.13. Договору,
Відповідач був зобов'язаний не пізніше
20 (двадцяти) робочих днів з моменту
оформлення Клієнтом Запиту про
повернення грошових коштів та
повернення Клієнтом Товару, переказати
на рахунок Банку, вказаний в Договорі
грошові кошти в розмірі 3 220, 00 грн.
Порушивши умови Договору, Відповідач
не переказав грошові кошти Банку, що
були переказані Відповідачу в рахунок
оплати вартості Товару, у зв'язку із
поверненням Клієнтом Товару.

Згідно з п. 7.2. Договору, в разі переказу
грошових коштів пізніше строків,
встановлених в п. 5.13. Договору, винна
Сторона зобов'язана сплатити іншій
Стороні пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України (що діє в період, за який
сплачується пеня) від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення. Прострочення
визначається як період, що починається
в дату, коли переказ грошових коштів
мав бути здійснений винною Стороною, і
що закінчується датою фактичного
переказу коштів з рахунку винної
Сторони.

На дату подачі даної позовної заяви,
грошові кошти перераховані Банком в
оплату вартості Товару за Договором у
сумі 3 220, 00 грн. не перераховано
Відповідачем на рахунок Банку.

07 листопада 2013 року Банк направив
Відповідачу лист за № 6/4/1-05-6313 з
інформацією про необхідність
повернення грошових коштів, проте
Відповідач вказані в листі вимоги
проігнорував та, відповідно, не
виконав.

Виходячи з того, що відповідачем
зобов'язання за договором належним
чином не виконані позивач звернувся до
суду із даним позовом, за яким просить
стягнути заборгованість в сумі 3220,00
грн., пеню нараховану відповідно до п.
7.2 договору в сумі 112,39 грн. за період з
31.10.2013 р. по 05.02.2014 р. . Також відповідно
до ст. 625 ЦК України позивачем
нараховані 3% річних за період з 31.10.2013 р.
по 05.02.2014 р. в сумі 25,94 грн. та інфляційні
витрати за період з 31.10.2013 р. по 05.02.2014 р.
в сумі 35,54 грн. , а всього 3393,87 грн.

Відповідач відзив на позовну заяву не
надав, позовні вимоги не оспорив.

Встановивши фактичні обставини справи,
оцінивши доводи сторін, надані ними
докази суд дійшов до наступного.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

За приписами статті 173 Господарського
кодексу України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку, а саме: виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як було вказано вище, між сторонами у
справі був укладений Договір про
організацію безготівкових розрахунків
№ u 174.

Згідно п. 2.1 предметом цього договору є
встановлення порядку і умов взаємодії
між сторонами по організації
документообігу і безготівкових
розрахунків, що виникають при
обслуговуванні клієнта, що придбає в
організації товар з оплатою товару за
рахунок кредиту.

Згідно термінів визначених договором
«Клієнт» - фізична особа, а
«Організація» - відповідач у справі,
який реалізовує товар клієнту.

Згідно п. 3.6 договору банк надає
клієнтові кредит шляхом зарахування
суми кредиту на рахунок клієнта в
банку. Після зарахування суми кредиту
на рахунок клієнту банк за дорученням
клієнта здійснює переказ на користь
організації грошових коштів, що
належать в оплату товару за рахунок
кредиту

На підставі п.п. 1.1.10., 3.8. Договору,
Банком було надіслано Повідомлення
відповідачу, в якому зокрема
вказувалось, що Банком будуть
надаватися кредити фізичним особам на
умовах кредитного продукту «Grace 6-24» для
оплати вартості придбаних товарів у
Відповідача.

3 жовтня 2013 року Банк надав
фізичній особі громадянину України -
ОСОБА_5 (надалі іменується - Клієнт)
кредит в розмірі - 3 500, 00 грн., шляхом
зарахування суми кредиту на рахунок
Клієнта в Банку та після зарахування
суми кредиту на рахунок Клієнта, 04
жовтня 2013 року здійснив безготівковий
переказ на користь Відповідача
грошових коштів в сумі 3 220, 00 грн.,
згідно п.п. 3.6., 5.4. Договору (280 грн. із
загальної суми 3500,00 грн. були
попередньо стягнуті Банком відповідно
до п.п. 5.7. Договору та Додатку-6 до
Договору, з метою повної оплати
вартості товару - «Вікна» за рахунок
наданого Клієнту кредиту, що
підтверджує Меморіальний ордер № 936648
від 04.10.2013 р.

Тобто, кредитний договір був
укладений Банком з ОСОБА_5 і 20.09.2013 p.,
кредитні кошти, були зараховані на
рахунок ОСОБА_5, а 23.09.2013 р. відповідні
кошти були перераховані на рахунок
Банку, який був відкритий для
розрахунків з Відповідачем, що
підтверджується випискою по рахунку
ОСОБА_5 Так, 04.10.2013 р. вказані кошти були
перераховані банком на рахунок
Відповідача в якості оплати товару,
придбаного клієнтом.

02 жовтня 2013 року Клієнт повернув Товар
та оформив документ, передбачений
умовами Договору при поверненні Товару
- Запит про повернення грошових коштів
у розмірі вартості Товару - 3 500, 00 грн.

Відповідно до п. 5.13. Договору,
Відповідач був зобов'язаний не пізніше
20 (двадцяти) робочих днів з моменту
оформлення Клієнтом Запиту про
повернення грошових коштів та
повернення Клієнтом Товару, переказати
на рахунок Банку, вказаний в Договорі,
грошові кошти в розмірі 3 220, 00 грн.

Проте, відповідач в порушення умов
договору не переказав вказані грошові
кошти Банку, що були переказані
Відповідачу в рахунок оплати вартості
Товару, у зв'язку із поверненням
Клієнтом Товару.

Тобто, фактично відповідачем були
отримані і кошти за товар і, крім того,
товар також був повернутий останньому.

Виходячи з цього, за відповідачем
утворилась заборгованість за
відповідним договором в сумі 3 220 грн. 00
коп.

З метою отримання зазначеної суми, 07
листопада 2013 року Банк направив
Відповідачу лист за № 6/4/1-05-6313 з вимогою
про необхідність повернення
відповідних грошових коштів.

Відповідачем зазначений лист був
залишений без відповіді та
задоволення.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 цього кодексу договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем доказів оплати вказаної
вище суми заборгованості не надано,
позовні вимоги не оспорені.

В даному випадку, матеріалами справи
підтверджено та не спростовано
відповідачем, що ним припускалися
порушення умов договору в частині
повернення відповідних сум, у зв'язку з
чим позовні вимоги щодо стягнення
заборгованості в сумі 3 220 грн. 00 ком. є
правомірними та підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені в
сумі 112, 39 грн., нарахованої за період з
31.10.2013 по 05.02.2014, слід зазначити
наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України).

Згідно з п. 7.2. Договору, в разі переказу
грошових коштів пізніше строків,
встановлених в п. 5.13. Договору, винна
Сторона зобов'язана сплатити іншій
Стороні пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України (що діє в період за який
сплачується пеня) від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення. Прострочення
визначається як період, що починається
в дату, коли переказ грошових коштів
мав бути здійснений винною Стороною, і
що закінчується датою фактичного
переказу коштів з рахунку винної
Сторони.

Так, позивачем пеня нарахована
правомірно, у зв'язку з чим позовні
вимоги в цій частині слід задовольнити.

Щодо стягнення з відповідача 3 % річних
за період з 31.10.2013 р. по 05.02.2014 р. в сумі 25,
94 грн. та інфляційних нарахувань за
період з 31.10.2013 р. по 05.02.2014 р. в сумі 35, 54
грн. слід зазначити наступне.

В силу приписів статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

В даному випадку, нарахування відсотки
та інфляційних є правомірним, але
розрахунок інфляційних нарахувань
повинен здійснюватися за період з
листопада 2013 року по січень 2014 року, що
становить 29 грн. 05 коп.

Виходячи з цього, позовні вимоги щодо
стягнення 3 % річних слід задовольнити в
сумі 25 грн. 94 коп., а щодо стягнення
інфляційних нарахувань в сумі 29 грн. 05
коп., в решті вимог відмовити.

За таких обставин, позов слід
задовольнити частково та стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість в сумі 3 220 грн. 00 коп.,
пеню в сумі 112 грн. 39 коп., 3 % річних в
сумі 25 грн. 94 коп., інфляційні
нарахування в сумі 29 грн. 05 коп. (всього 3
387 грн. 38 коп.)

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати зі сплати судового збору слід
покласти на відповідача в сумі 1 827 грн.
00 коп., в розмірі мінімальної суми
сплаченого позивачем судового збору.

На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 530,
610, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст.173, 193, 231
ГК України, керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85
ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1, на користь:

- Публічного акціонерного товариства
«Банк Руский Стандарт», м. Київ, вул.
Половецька, 3/42, (адреса для листування -
м. Київ, вул. Саксаганського, 105), код
34186061, заборгованість в сумі 3 220 грн. 00
коп., пеню в сумі 112 грн. 39 коп., 3 % річних
в сумі 25 грн. 94 коп., інфляційні
нарахування в сумі 29 грн. 05 коп., витрати
зі сплати судового збору в сумі 1 827
грн. 00 коп., видати наказ позивачу після
набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Відповідно до ст. 92 Господарського
процесуального кодексу України
рішення може бути оскаржено до
апеляційної інстанції протягом
десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та
підписання рішення - 24.03.2014.

Суддя Т.А. Василенко