ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 р.
Справа № 914/2327/13

За позовом: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Золочів,до
відповідача:ОСОБА_3, Німеччина,про:
стягнення 126' 219,07 грн.Суддя Т. РимЗа
участю представників:позивача:ОСОБА_2 -
договір №18-фоп про надання правової
допомоги від 02.07.2013 р.,відповідача:не
з'явився.На розгляд Господарського
суду Львівської області подано позов
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення 126' 219,07 грн.
Ухвалою від 13.06.2012 р. провадження у
справі порушено, позовну заяву
прийнято до розгляду.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 10.07.2013 р.
провадження у справі зупинено для
необхідності належного повідомлення
відповідача, який є резидентом
Федеративної Республіки Німеччина, про
судовий розгляд справи та з метою
забезпечення та реалізації його права
на судовий захист. У відповідності з
положеннями статті 125 Господарського
процесуального кодексу України
відповідачу надіслано повідомлення у
порядку, передбаченому Гаазькою
конвенцією про вручення за кордоном
судових та позасудових документів у
цивільних або комерційних справах 1965
року (Гаазькою конвенцію 1965 року).
Судове прохання разом з позовною
заявою та ухвалою від 10.07.2013 р.
надіслано на адресу відповідного
державного органу Федеративної
Республіки Німеччина, який
уповноважений державою виконувати
прохання про вручення судових
документів в зазначеній федеральній
землі (Oberlandesgerichts Frankfurt am Main). На адресу
Господарського суду Львівської
області 08.02.2014 р. (вх. №5573/14) надійшло
підтвердження від 20.11.2013 р. про успішне
виконання прохання про вручення
судових документів відповідачу.
Ухвалою суду від 19.03.2014 р. провадження
поновлено.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач у порушення договору
поставки №0510-1 від 05.10.2012 р. про поставку
товару не здійснив оплати за
поставлений товар. Внаслідок цього у
відповідача виникла заборгованість у
сумі 4.702,00 євро. Крім того, відповідачу
нараховано 144,52 євро пені, 7.033,48 євро
штрафу, 28,90 євро - 3% річних.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, причин неприбуття не
повідомив, хоч був належно
повідомлений про час та місце судового
розгляду справи, про що свідчить
підтвердження про вручення за кордоном
судових документів від 20.11.2013 р. Проти
позову відповідач у встановленому
законом порядку не заперечив. Суд,
керуючись статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України, вважає
за можливе розглянути справу за
відсутності пояснень (заперечень)
відповідача щодо заявлених позовних
вимог та представника відповідача у
судовому засіданні, за наявними у
справі матеріалами, яких достатньо для
встановлення обставин і вирішення
спору по суті.

Крім того, суд звертає увагу, що
відповідно до частини 1 статті 15
Гаазької конвенції 1965 року якщо
документ про виклик до суду або
аналогічний документ підлягав
передачі за кордон з метою вручення
відповідно до положень цієї Конвенції,
і якщо відповідач не з'явився, то судове
рішення не може бути винесено, поки не
буде встановлено, що

a) документ був вручений у спосіб,
передбачений внутрішнім правом
запитуваної Держави для вручення
документів, складених у цій країні,
особам, які перебувають на її
території,

b) документ був дійсно доставлений
особисто відповідачеві або за його
місцем проживання в інший спосіб,
передбачений цією Конвенцією,

і що, в кожному з цих випадків, вручення
або безпосередня доставка були
здійснені в належний строк, достатній
для здійснення відповідачем захисту.

Отже, оскільки відповідачу було
вручено позовну заяву з додатками,
ухвалу суду від 10.07.2013 року в перекладі
на німецьку мову, таке вручення
відбулося 20.11.2013 року, суд дійшов
висновку про те, що відповідач мав
достатньо часу (бл. чотирьох місяців)
для реалізації власного права на
судовий захист, надсилання власних
заперечень до суду проти вимог позову.
При вирішенні питання про можливість
розгляду справи без участі
представника відповідача суд також
враховує розумність та справедливість
строків вирішення спору, а також те, що
судом вчинено всі передбачені законом
та міжнародними договорами дії з метою
належного повідомлення про день та час
вирішення спору відповідача, а тому не
вбачає підстав для відкладення
розгляду справи.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Між фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір
поставки №0510-1 від 05.10.2012 р. (надалі -
Договір). За умовами цього договору
постачальник (позивач у справі)
зобов'язується поставити покупцеві на
умовах FCA або DDU, відповідно до
Міжнародних правил тлумачення
термінів "Інкотермс - 2000" паливні дрова
листяних порід (бук, граб, дуб, клен або
ясен), за цінами, в асортименті, в
кількості, залишковою вологістю та
іншими умовами, за попередньою
домовленістю між сторонами, які
підтверджені покупцем заявкою у
вдосконаленому вигляді через Інтернет,
що має силу оригіналу, а покупець
зобов'язується прийняти й оплати
товари у порядку, передбаченому даним
договором. Загальна сума договору
складає приблизно 100.000,00 євро.

Як убачається з міжнародних
товарно-транспортних накладних та
митних декларацій від 12.03.2013 р. та від
05.04.2013 р. ФОП ОСОБА_1 здійснив поставку
товару. За накладною від 12.03.2013 р. (CMR)
№0492622 поставлено 22 ящики букових,
грабових дров, вагою 21.950,00 кг, за
накладною від 05.04.2013 р. №64886421
поставлено 22 ящики букових, грабових
дров, вагою 21.950,00 кг. Відповідачем
отримано вантаж, про що свідчить штамп
відповідача у графі одержувача у
міжнародній товарно-транспортній
накладній.

Позивачем було виставлено відповідачу
рахунок-фактури №20 від 11.03.2013 р. за
поставку товару у сумі 2.406,00 євро та №21
за поставку товару у сумі 2.296,00 євро.

Заборгованість відповідача перед
позивачем за умовами виконання
Договору становить 4.702,00 євро. Доказів
погашення заборгованості в сумі 4.702,00
євро відповідачем не представлено,
проти позову у встановленому порядку
не заперечив.

При прийнятті рішення суд виходив з
такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 76 Закону України "Про міжнародне
приватне право" передбачено, що суди
можуть приймати до свого провадження і
розглядати будь-які справи з іноземним
елементом, якщо сторони передбачили
своєю угодою підсудність справи з
іноземним елементом судам України,
крім випадків, передбачених у статті 77
цього Закону.

У відповідності з частинами першою та
другою статті 5 Закону України "Про
міжнародне приватне право" у випадках,
передбачених законом, учасники
(учасник) правовідносин можуть
самостійно здійснювати вибір права, що
підлягає застосуванню до змісту
правових відносин. Вибір права згідно з
частиною першою цієї статті має бути
явно вираженим або прямо випливати з
дій сторін правочину, умов правочину чи
обставин справи, які розглядаються в їх
сукупності, якщо інше не передбачено
законом.

Сторонами у Договорі визначено
підсудність спору та здійснено вибір
права, яке належить застосовувати до
спірних правовідносин. Згідно з
пунктом 6.2 Розділу 6 "Застосоване право.
Розв'язання суперечок" Договору усі
розбіжності, що виникають між
сторонами внаслідок або у зв'язку з цим
договором, повинні вирішуватись шляхом
переговорів. Якщо сторони не можуть
прийти до згоди шляхом переговорів, то
спори, що виник, з приводу виконання
цього договору, розрахунків по ньому,
визнання його недійсним та інші спори
розглядаються Господарським судом
Львівської області за
місцезнаходженням постачальника,
незалежно від того, яка сторона даного
договору звертається до суду з позовом,
а інша сторона буде відповідачем. Для
вирішення спору застосовується
законодавство України.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання з приводу поставки товару
на підставі Договору в силу пункту 1
частини другої статті 11 Цивільного
кодексу України.

Частиною першою статті 712 Цивільного
кодексу України визначено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (частина друга статті
712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення передбачено частиною 1
пункту 1 статті 193 Господарського
кодексу України: суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з частиною першою та другою
статті 692 Цивільного кодексу України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з частиною першою статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з пунктом 3.3 Договору оплата
товарів покупцем провадиться в такому
порядку не пізніше другого дня після
отримання покупцем партії товарів
покупець зобов'язується перевести на
рахунок постачальника суму, яка
зазначається у рахунку фактурі, що
підписана покупцем та постачальником.

Таким чином, оскільки строк оплати між
сторонами узгоджено, у відповідача
виник обов'язок з оплати вартості
поставленого йому товару, проте у
порушення умов пункту 3.3 Договору не
виконав обов'язку з оплати вартості
поставленого товару, вимоги позивача
про стягнення з відповідача 4.702,00 євро
(еквівалент 49.841,20 грн. за офіційним
курсом НБУ станом на 10.06.2013 р.) є
обгрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Відповідно до пункту 4.2 Договору у разі
затримки оплати товарів у встановлені
у встановлені договором терміни,
покупець сплачує постачальнику
неустойку у розмір подвійної облікової
ставки Національного банку України від
несплаченої суми за кожен день
прострочення платежу і за кожне з таких
порушень до моменту виконання покупцем
своїх зобов'язань. Таким чином, вимоги
позивача про стягнення 144,52 євро
(еквівалент 1.531,91 грн. за офіційним
курсом НБУ станом на 10.06.2013 р.) пені є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

В частині вимог позивач про стягнення
штрафу суд враховує таке.

Згідно з пунктом 3.3 Договору у разі
затримки оплати товарів у встановлені
договором строки, покупець сплачує
штраф у розмір 2% від несплаченої суми
за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до положень частини другої
статті 549 Цивільного кодексу України
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання. За
таких обставин, обґрунтованим є
нарахування штрафу у розмірі 2% від
несплаченої суми боргу. При цьому суд
наголошує, що нарахування штрафу за
кожен день прострочення є невірним,
оскільки такий порядок не відповідає
правовій природі штрафу. Таким чином,
суд, провівши перерахунок штрафу,
дійшов висновку про необхідність
задоволення позову в цій частині
частково, у сумі 94,04 євро (еквівалент
996,82 грн. за офіційним курсом НБУ станом
на 10.06.2013 р.).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. . За таких
обставин вимоги позивача про стягнення
з відповідача 3% річних є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення. За таких
обставин вимоги позивача про стягнення
з відповідача 28,90 євро (еквівалент 306,34
грн. за офіційним курсом НБУ станом на
10.06.2013 р.). - 3% річних, є обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.

Згідно зі статтями 33, 38 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів. У разі
задоволення клопотання суд своєю
ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що відповідачем не спростовано
доводів позовної заяви, а судом не
виявлено на підставі наявних
документів у справі інших фактичних
обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору.

В силу положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись статтею
193 Господарського кодексу України,
статтями 11, 509, 526, 642, 712 Цивільного
кодексу України, статтями 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 (адреса:
АДРЕСА_1) на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2;
ідентифікаційний код НОМЕР_1) 4.702,00 євро
(еквівалент 49.841,20 грн. за офіційним
курсом НБУ станом на 10.06.2013 р.) боргу, 144,52
євро (еквівалент 1.531,91 грн. за офіційним
курсом НБУ станом на 10.06.2013 р.) пені, 94,04
євро (еквівалент 996,82 грн. за офіційним
курсом НБУ станом на 10.06.2013 р.) штрафу,
28,90 євро (еквівалент 306,34 грн. за
офіційним курсом НБУ станом на 10.06.2013 р.)
- 3% річних, 1.053,54 грн. відшкодування
витрат на оплату судового збору.

3. Наказ видати відповідно до
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

4. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Повне рішення складено 25.03.2014 р.

Суддя
Рим Т.Я.