ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
Справа № 915/49/14

Позивач Приватне підприємство
виробничо-комерційне підприємство
«Каро»,

вул. Кооперативна, 21, смт.
Врадіївка, Миколаївська область, 56301

Відповідач Фермерське господарство
«Оазис»,

вул. Степова, 1а, с.
Іванівка, Первомайський район,
Миколаївська область, 55272

Суддя Т. М. Дубова

ПРИСУТНІ:

Від позивача - Дядюков А.С.
довіреність № 1 від 06.12.2013 року

Ханагян Ю.К. (керівник)
паспорт НОМЕР_1

Від відповідача - Плечій В.В.
довіреність від 03.01.2014 року

СУТЬ СПОРУ стягнення 309311 кг. насіння
соняшника вартістю 913856,35 грн. та 70388 кг.
зерна кукурудзи вартістю 82790,37 грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
господарського суду та просив стягнути
з відповідача 309311 кг. насіння
соняшника вартістю 913856,35 грн. та 70388 кг.
зерна кукурудзи вартістю 82790,37 грн.,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем договору на послуги по
зберіганню зерна від 02.09.08 р.,
обґрунтовуючи свої вимоги ст.ст. 936, 949,
953, 955 ЦК України, ст. 35 ЗУ «Про зерно і
ринок зерна в Україні».

30.03.2009 р. позивач одержав від
відповідача за 5 т соняшника та 25923 кг
відходів соняшника, кошти в сумі 25528
грн., а також на підставі накладних
протягом квітня 2009 р. одержав 314080 кг
насіння соняшника.

Листом № 36 від 07.09.2009 р., який надійшов
на адресу відповідача 10.09.2009 року, ПП
ВКП „КАРО" просило ФГ „ОАЗИС" в
семиденний термін повернути належну
йому продукцію, а саме: насіння
соняшника та зерно кукурудзи.

Однак, відповідач відмовився
повертати належну позивачу
сільськогосподарську продукцію і,
починаючи з 18.09.2009 року, на думку
позивача, незаконно утримує її,
відмовляючи повернути, та незаконно за
період з 18.09.2009 року по 28.08.2013 року
нараховує рахунки за послуги
зберігання зазначеної
сільськогосподарської продукції.

Згідно протоколу огляду від 13.03.2013
року, проведеного Первомайським РВ
УМВС України в Миколаївській області,
проведеного на підставі звернення
позивача щодо розтрати посадовими
особами належної ПП ВКП «Каро»
сільськогосподарської продукції, що
знаходилася на зберіганні ФГ „ОАЗИС",
було встановлено факт відсутності
належного позивачу 303156 кг. насіння
соняшника та часткової відсутності
зерна кукурудзи.

Таким чином, на зберіганні
відповідача за договором від 02.09.2008
року належна позивачу
сільськогосподарська продукція за
період з 13.03.2013 року не перебувала і
фактично послуг на зберігання насіння
соняшнику не надавалося, оскільки дана
продукція була розтрачена посадовими
особами відповідача, в зв'язку з чим
кошти за зберігання зерна кукурудзи та
насіння соняшнику відповідачем було
нараховано та стягнуто з позивача
безпідставно.

Позивач вважає, що повинен був
відповідачу оплатити послуги,
передбачені договором в сумі 125372,34 грн.
станом на 18.09.2009 року, тобто після
отримання його листа № 36 від 07.09.2009 р.,
який надійшов на адресу відповідача
10.09.2009 року.

Тому, відповідач мав право на
притримання лише частини належної
позивачу сільськогосподарської
продукції на суму заборгованості, що
складала 125372,34 грн.

У вересні місяці 2013 року ФГ
„ОАЗИС" повернено ПП ВКП «Каро»
частину належної сільгосппродукції, що
знаходилася на зберіганні, а саме - 79246
кг зерна кукурудзи.

На сьогоднішній день ФГ «Оазис»
спірні 70388 кг зерна кукурудзи та 309311 кг
насіння соняшнику, що належить ПП ВКП
«Каро», зі зберігання не повернув.

Посилання ФГ «Оазис», як на
підставу відмови у поверненні зерна
кукурудзи та насіння соняшнику на
непроведення ПП ВКП «Каро» розрахунків
за договором є неправомірним, оскільки
несплата товариством послуг не є тією
умовою, яка б унеможливила виконання ФГ
«Оазис» зобов'язання з повернення
спірного зерна кукурудзи та насіння
соняшнику, так як умовами договору
передбачено право зберігача на
притримання лише частини партії товару
на вартість боргу за зберігання.

27.12.2013 року ПП ВКП «Каро» сплачено
на користь ФГ „ОАЗИС" кошти за
зберігання зерна кукурудзи та насіння
соняшнику за договором від 02.09.2008 р. в
повному обсязі в розмірі 112689,25 грн. (з
врахуванням сплачених коштів в розмірі
11920 грн. згідно платіжного доручення
від 07.06.2010 року), та направлено вимогу
про повернення в семиденний термін
належної ПП ВКП «Каро»
сільгосппродукції, на яку від ФГ
„ОАЗИС" не було отримано відповіді, в
зв'язку з чим на сьогоднішній день у ФГ
„ОАЗИС" немає жодних правових підстав
для притримання належного ПП ВКП
«Каро» 309311 кг насіння соняшника та 70388
кг зерна кукурудзи.

Відповідач надав відзив, яким
позов заперечив, посилаючись на те, що з
часу укладення договору позивач не
виконував свої обов'язки щодо оплати
наданих послуг зі зберігання насіння
соняшника та зерна кукурудзи, тому він
притримував сільгосппродукцію. Станом
на 28.08.2013 року вартість наданих послуг
становила 913449,27 грн. Відповідач був
вимушений скористатись правом,
передбаченим п. 3.2. договору та
зарахувати частину продукції в рахунок
оплати наданих позивачеві послуг.
Зарахування проведено по ринкових
цінах дійсних на момент розрахунку:
соняшник по ціні 2800,00 грн. за 1 метричну
тону, кукурудза по ціні 1050,00 грн. за 1
метричну тону (детальніше викладено у
відзиві та поясненнях).

Заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи та надавши їм
юридичної оцінки, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги не обґрунтовані, але
задоволенню підлягають частково,
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

02.09.2008 року між сторонами був
укладений договір на послуги по
зберіганню зерна, відповідно до якого
позивач зобов'язався передати
сільськогосподарську продукцію (зерно
колосових, бобових і насіння олійних
культур (надалі - продукція), а
відповідач - прийняти її для визначення
якості, підробки, сушки,
відповідального зберігання,
знешкодження шкідників у разі
необхідності і відвантаження.

Згідно п. 5.3 договору, він вступив
в дію з моменту підписання його
сторонами і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до розділу 2 договору,
позивач був зобов'язаний забезпечити
поставку продукції на склад
відповідача (с. Іванівка, Первомайський
район), своєчасно розрахуватися за
надані йому послуги з приймання,
сушіння, очищення, зберігання,
відвантаження та надання додаткових
послуг, пов'язаних із зберіганням
продукції, а відповідач в свою чергу не
мав права розпорядження продукцією, що
передавалась на зберігання.

Пунктами 3.1, 3.2, договору сторони
встановили, що оплата послуг
здійснюється замовником після
підписання акту приймання-передачі
виконаних послуг протягом 2-х днів з
часу отримання розрахунку шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок відповідача. У разі несплати
позивачем наданих послуг, він має право
утримати належну йому в оплату послуг
частину продукції, що знаходиться на
зберіганні, про що складається
односторонній акт розрахунок, який
посвідчує належну оплату наданих
відповідачем послуг.

Вартість продукції, яка
утримується в оплату послуг,
визначається на основі ринкових цін,
які склалися на момент зарахування
продукції в рахунок оплати.

Додатком №1 від 02.09.2008 року до
договору сторони узгодили
обмежувальні норми якості продукції,
що передається на зберігання (а.с. 96 т.1).

Відповідно до складської довідки
№1 на зберігання
сільськогосподарської продукції
станом на 01.01.2009 р. (а.с. 23) відповідачем
було прийнято на зберігання від
позивача 654314 кг. соняшника, 149654 кг.
кукурудзи та відходи соняшника І
категорії 25923 кг, що підтверджується
також реєстрами на прийняте зерно
кукурудзи за жовтень-листопад 2008р. та
прийнятий соняшник за
вересень-листопад 2008р.(т.1 а.с. 27, 28).

30.03.2009 року позивач продав
відповідачу частину продукції, що
знаходилася на зберіганні: 5 тон
насіння соняшнику та 25,923 тони відходів
соняшнику 2 категорії, отримавши за це
грошові кошти. Крім того, позивач вивіз
власним автотранспортом із зберігання
від відповідача 314,080 тони насіння
соняшнику.

Виставлений відповідачем за
послуги рахунок № 1404-1 від 14 квітня 2009
року на суму 38 927,21 грн. позивачем не
було оплачено.

Станом на 14.04.2009 року на
зберіганні у відповідача залишилося
309,311 тон насіння соняшнику та 149,654 тон
кукурудзи, про що зазначено в постанові
Одеського апеляційного господарського
суду від 08.06.2010 року у справі № 6/229/09.

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
08.06.2010 року, а також постановою Вищого
Господарського Суду України від 25.11.10 у
справі № 6/229/09 було встановлено, що
відповідач на законних підставах
притримав сільгосппродукцію, що
належить позивачу, як це передбачено
ст.594 ЦК України, до повного з ним
розрахунку за надані послуги.

Позивач не розрахувався із
відповідачем за послуги по зберіганню
сільськогосподарської продукції,
надані у відповідності до договору від
02.09.2008 року, а зарахування зерна в
оплату послуг по зберіганню є правом
зберігача і використовується ним на
власний розсуд, про що також зазначено
в постановах Одеського апеляційного
господарського суду від 13.12.11 р, Вищого
господарського суду України від 24.05.12
р., 12.08.13 р. по справах №№ 5016/758/2011(17/42),
5016/2280/2012(17/83).

Згідно до ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Отже, твердження позивача, що
відповідач був зобов'язаний на його
першу вимогу повернути продукцію,
відмовився повертати належну позивачу
сільськогосподарську продукцію і,
починаючи з 18.09.2009 року, незаконно
утримує її, відмовляючи повернути, та
незаконно за період з 18.09.2009 року по
28.08.2013 року нараховує рахунки за
послуги зберігання зазначеної
сільськогосподарської продукції,
спростовується вищезазначеними
процесуальними документами.

За час зберігання з вересня 2008р.
до серпня 2013р. відповідачем
виконувались роботи по доочистці та
примусової вентиляції партії
соняшника, заміні продукції у зв'язку
зі спливом гарантійного строку
зберігання, згідно пункту 2.2.2. договору
та додатку № 1 до нього, а також вимог
ДСТУ 7011:2009.

Пунктом 2.2.3. договору на послуги
по зберіганню зерна від 02.09.2008 року
виконавець зобов'язаний надати
замовнику додаткові послуги із
зберігання продукції для уникнення
псування і втрати його якості.

Згідно ч. 1 ст. 942, ч. 1 ст. 947 ЦК
України зберігач зобов'язаний вживати
усіх заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі. Витрати, які сторони
не могли передбачити при укладенні
договору зберігання (надзвичайні
витрати), відшкодовуються понад плату,
яка належить зберігачеві. Зберігач
зобов'язаний повернути поклажодавцеві
річ, яка була передана на зберігання,
або відповідну кількість речей такого
самого роду та такої самої якості.

В свою чергу, ДСТУ 7011:2009
передбачає, що гарантійний термін
довготривалого зберігання насіння
соняшнику становить 6 місяців, тому з
врахуванням норм викладених вище
відповідач зобов'язаний періодично
відновлювати обсяги продукції
належної якості після спливу терміну
зберігання та недопущення втрати нею
споживчих властивостей, якості
передбачених договором.

При цьому, як свідчать матеріали
справи зберігання сільгосппродукції з
вересня 2008р. до серпня 2013р. відбулось
внаслідок невиконання позивачем своїх
обов'язків щодо оплати послуг та
ухилення від прийняття виконаних
робіт.

У відповідності до п. 2.1.4 договору
замовник зобов'язаний визнавати за
виконавцем природні збитки продукції в
межах норм при зберіганні, а також
втрату ваги за рахунок покращення
якості по домішках і вологості.

Згідно перерахунку відповідача
кількості соняшнику, що знаходиться на
зберіганні станом на 1.11.2009р. та
складської довідки № 3 кількість
соняшнику, що знаходився на збереженні
склала 303,156 тон.(т.2 а.с.16,17).

Природні втрати продукції при
кожній зачистці партії щорічно, які
виконувались відповідачем згідно
пункту 2.2.3 договору , склали 0,2 % від її
розміру, тобто 0,8 % за 4 роки = соняшник
303,156 тон - 0,8 % = 300,731 тон, кукурудза 149,654
тон - 0,8% = 148,457 тон

Визначені втрати не перевищують
норми природного збитку зерна:
кукурудза в зерні - 0,21 % за 1 рік;
соняшник насипом - 0,3 % за 1 рік, які
затверджені постановою Державного
комітету СРСР з матеріально-технічного
забезпечення №4 від 07.01.1986 року, що є
чинною на даний час.

Станом на 06.02.2013 року на
зберіганні відповідача залишалося 300,731
тон соняшнику та 148,457 тон кукурудзи, про
що свідчить складська довідка № 1-13 від
06.02.2013 року (т.2 а.с.10).

Згідно наданого відповідачем
розрахунку вартості послуг, наданих ФГ
«Оазис» (т.2 а.с.177-180) та доданих до нього
документів первинного бухгалтерського
обліку за період з 14.04.09 до 27.08.13
відповідачем надіслано позивачу
рахунків та актів виконаних робіт на
загальну суму 913449.27грн.

Позивач систематично ухилявся
від виконання своїх обов'язків,
передбачених п.3.1 договору, акти
приймання-передачі виконаних послуг не
підписував, своїх заперечень щодо
виконання (невиконання) цих послуг не
висловлював, кошти не перераховував.

З початку зберігання
сільгосппродукції відповідачем
виставлялись рахунки, виходячи з
вартості послуг, узгоджених в п.3.3
договору.

Листом від 23 жовтня 2009 року №
2310-1(т.2 а.с.20,21) відповідач повідомив
позивача про зміну вартості послуг
зберігання по договору від 02.09.2008 року,
в зв'язку зі змінами на енергоносії,
матеріальні та інші ресурси, згідно п.3.4
договору. Докази направлення
зазначеного листа позивачу
знаходяться в матеріалах справи № 6/229/09
в господарському суді Миколаївської
області, які були оглянуті в судовому
засіданні, що відбулось 19.03.14.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

В пункті 3.4 договору сторони
передбачили, що відповідач залишає за
собою право змінювати тарифи за надані
послуги у разі зміни цін на
енергоносії, матеріальні та інші
ресурси. У такому разі відповідач
зобов'язаний попередити позивача про
зміни у підвищенні вартості послуг,
надати документально підтверджене
обґрунтування змін у витратах.

Отже, підвищуючи вартість послуг
за зберігання та відвантаження
сільгосппродукції, відповідач
скористався своїм правом, передбаченим
п.3.4 договору.

При цьому, надані відповідачем
довідки ГУ статистики у Миколаївській
області від 19.03.14 р., ПАТ
«Миколаївобленерго» від 18.03.14, свідчать
про підвищення цін на енергоносії, а
відомості щодо Індексу споживчих цін -
про зростання споживчих цін з вересня
2008р. до жовтня 2009р. у 1.409 рази. Крім того,
згідно Законів Украйни «Про Державний
бюджет на 2008р.», «Про Державний бюджет
на 2009р» мінімальна зарплата зросла з
525грн. до 650грн.

Станом на 28.08.2013 року вартість
наданих послуг становила 913 449,27 грн., що
підтверджується актом-розрахунком
утримання сільгосппродукції за період
з 02.09.08р. до 20.08.13р.(т.1 а.с.268-270), складеним
відповідно до вимог п. 3.2 договору,
згідно якого відповідач зарахував
частину продукції в рахунок оплати
наданих позивачеві послуг.
Зарахування виконано по ринкових цінах
дійсних на момент розрахунку: соняшник
по ціні 2800,00 грн. за 1метричну тону,
кукурудза по ціні 1050,00 грн. за 1 метричну
тону на підставі довідки Центру
«УкрАгроКонсалт» від 27.08.2013 року № 89/13,
про що було повідомлено позивача
листом № 2808-1 від 28.08.13 р.

Визначені ціни відповідають
середній ціні за вересень 2013р.,
наведеній в довідці ГУ статистики у
Миколаївській області від 19.03.14 р.

Як зазначалось вище, згідно п.3.2
договору, у разі несплати позивачем
наданих послуг, відповідач має право
утримати належну йому в оплату послуг
частину продукції, що знаходиться на
зберіганні, про що складається
односторонній акт розрахунок, який
посвідчує належну оплату наданих
відповідачем послуг.

Вартість продукції, яка
утримується в оплату послуг,
визначається на основі ринкових цін,
які склалися на момент зарахування
продукції в рахунок оплати.

Ухвалою суду від 26.02.14 сторони
було зобов'язано надати належний
розрахунок витрат на послуги
зберігання за період з 02.09.08 до 28.09.13, в
якому визначити всі документи
первинного бухгалтерського обліку
щодо передачі на зберігання
сільгосппродукції, її вивезення,
щомісячні рахунки на оплату та
відомості щодо їх оплати, нарахування
природних втрат і т. інше.

Згідно наданого відповідачем
розрахунку, який підтверджений
відповідними актами виконаних робіт та
рахунками , сума вартості послуг
наданих позивачу за період з 02.09.08 до
15.05.13 станом на 27.08.13 склала 913449.27грн. (т.2
а.с.176-180).

Позивач зазначений розрахунок та
документи, визначені в ньому не
заперечив.

При цьому, в позові зазначив, що
вартість послуг станом на 18.09.09
складала 125372.34грн., а на виконання
ухвали суду 26.02.14 на свій розсуд
розрахував вартість послуг і вважає, що
він винен був 125389.91грн. (т.2 а.с.56-58).

В позові зазначено, що за цим
договором він перерахував відповідачу
кошти в сумі 11920,00 грн. відповідачу
07.06.2010 року платіжним дорученням № 150, а
27.12.13 перераховано ще суму 112689.25 грн.

Між тим, умови договору на послуги
по зберіганню зерна від 02.09.2008р. не
передбачають права позивача самому
розраховувати вартість послуг, а
порядок оплати визначений у п.3.1
договору.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Крім того, Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
08.06.10 р. по справі № 6/229/09 було зазначено,
що судова колегія не може прийняти до
уваги надане представником позивача
платіжне доручення від 07.06.2010 р, яким
позивач сплатив відповідачу 11920 грн. за
послуги згідно договору від 02.09.2008 р.,
оскільки зазначений платіж мав місце
під час розгляду даної справи в
апеляційній інстанції, дане платіжне
доручення не визначає період, за який
сплачені кошти за послуги та не
відповідає вартості послуг,
розрахованих відповідачем за весь час
зберігання та обробки
сільгосппродукції відповідачем.

Визначені кошти повернуті
позивачу як помилково перераховані ,
про що було його було повідомлено
листом від 16 травня 2011 року № 1605-1 (т.1
а.с. 184,185).

Станом на час утримання вартості
наданих послуг 28.08.13, про що відповідач
повідомив позивача листом № 2808-1 від
28.08.13 (т.1 а.с. 265-272) інших платежів від
позивача не надходило.

Перераховані позивачем 27.12.2013
року кошти в сумі 112689,25 грн., тобто після
складення відповідачем 28.08.2013 року
акту-розрахунку утримання
сільгосппродукції за період з 02.09.08р.
до 20.08.13р. та вивезення позивачем 02.09.2013
року 79,246 тон зерна кукурудзи ,
відповідач повернув 27.12.2013 року
платіжним дорученням № 174, як сплачені
помилково (т.1 а.с.279-281).

Таким чином, станом на 28.08.13
відповідачем було надано послуги на
загальну суму 913449,27 грн., за які позивач
повністю не розрахувався.

Перевіривши розрахунки, суд
встановив, що на той час на зберіганні
відповідача залишалося 300,731 тон
соняшнику по 2800,00 грн. = 842046,80 грн. та 148,457
тон кукурудзи по 1050,00 грн. = 155879,85 грн.,
тобто, на загальну суму 997 926,65 грн.

2 та 3 вересня 2013 року представник
позивача за довіреністю від 02.09.2013 року
№ 95 отримав у відповідача 79,246 тон зерна
кукурудзи (т.2 а.с.11-14).

Отже, 997 926,65 грн. (загальна
вартість сільгосппродукції) - 913449,27 грн.
(вартість наданих послуг) - 79,246 тон
зерна кукурудзи х 1050,00 грн.(83208.30грн.) =
1269,45 грн. або 1 209 т. кукурудзи.

Посилання позивача на
відсутність сільгосппродукції у
відповідача з 13.03.13р. не заслуговує на
увагу, виходячи з наступного.

79,246 тон зерна кукурудзи позивач
отримав у відповідача у вересні 2013
року, тобто, після складення протоколу
огляду від 19.03.13 р. Первомайським РВ
УМВС України в Миколаївській області.

Договором від 02.09.2008 року не
передбачене та не обмежено місце
зберігання насіння соняшнику та
кукурудзи.

Протокол огляду від19.03.2013 року, на
який посилається позивач, стосується
лише частини складів належних
відповідачу с. Іванівка Первомайського
району, не були оглянуті складські
приміщення оброблені фумігантами, а
також розташовані в селах Соколівка,
Філімонівка Врадіївського району(т.1
а.с.97-104), про що також зазначено в ухвалі
про відмову у тимчасовому доступі до
речей і документів від 29.04.13 по справі
№ 484/1954/13-к (т.2 а.с.38-40).

В зв'язку з обробленням
отрутохімікатами не було оглянуте
складське приміщення №2 за адресою с.
Іванівка, вул. Степова, 1-Б, про що
відображене в зазначеному протоколі
огляду від 19.03.2013 року.

В зв'язку з зараження кліщем
амбарним насіння соняшнику відповідач
припинив нарахування плати за
зберігання сільськогосподарської
продукції з 07.02.2013 року, що
підтверджується відповідними
рахунками №№ 0602-1, 0602-2 від 06.02.2013 р. та
актом-розрахунком утримання
сільськогосподарської продукції (а.с.
252, 256, 270).

Згідно договору позики від 15.03.2013
року відповідач позичив 303 тони
насіння соняшнику у ФГ «Основа»(т.2
а.с.166) та відновив нарахування плати за
зберігання соняшнику, яке
продовжувалось до 15.05.2013 року (т.1 а.с.243 -
245).

16.05.2013 року відповідач припинив
нарахування плати за зберігання
насіння соняшнику до заміни його на
продукцію нового врожаю (т.1 а. с. 243).

Згідно акту від 10.05.2013 року було
встановлене псування зерна кукурудзи,
що перебувало на зберіганні та
наказом № 8-ОС від 15.05.13 прийнято
рішення про заміну зерна кукурудзи (т.2
а.с. 173, 174), в звязку з чим плата за
послуги по зберіганню кукурудзи не
нараховувалась (т.1 а.с. 255-257).

Отже, твердження позивача про те,
що нарахування оплати за послуги
потрібно було здійснювати лише по
вересень 2009 року є безпідставним.

Таким чином, з часу отримання
позивачем 2 та 3 вересня 2013р. залишків
кукурудзи 79,246 тон, у відповідача
відсутнє зобов'язання щодо зберігання
продукція, в зв'язку з повним
розрахунком за надані послуги та
вивезенням позивачем
сільгосппродукції, що йому належала.

Посилання позивача на те, що
внаслідок того, що відповідач,
зловживаючи своїм правом притримав
належну позивачу сільськогосподарську
продукцію в повному обсязі, а саме 309311
кг. насіння соняшника та 149654 кг. зерна
кукурудзи, що призвело до відсутності у
нього коштів на оплату послуг за
договором від 02.09.2008 року,
спростовуються матеріалами справи, а
також ч.1 ст.625 ЦК України, згідно якої
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач не довів належними та
допустимими доказами підстави,
визначені в позові, а тому у
задоволенні даного позову слід
відмовити частково, виходячи з
перерахунку суду, судові витрати
віднести на сторони пропорційно
задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фермерського
господарства «Оазис» (вул. Степова, 1а,
с. Іванівка, Первомайський район,
Миколаївська область, код 19292583) на
користь приватного підприємства
виробничо-комерційне підприємство
«Каро» (вул. Кооперативна, 21, смт.
Врадіївка, Врадіївський район,
Миколаївська область, код 20892727) зерно
кукурудзи в кількості 1209 кг (одна
тисяча двісті дев'ять кг) вартістю 1269,45
грн. (одна тисяча двісті шістдесят
дев'ять грн. 45 коп.) та 23,93 грн. (двадцять
три грн. 93 коп.) - судового збору.

Наказ видати позивачу.

В частині стягнення 309311 кг (триста
дев'ять тисяч триста одинадцять кг)
насіння соняшника вартістю 913856,35 грн.
(дев'ятсот тринадцять тисяч вісімсот
п'ятдесят шість грн. 35 коп.) та 69179 кг
(шістдесят дев'ять тисяч сто сімдесят
дев'ять кг) зерна кукурудзи вартістю 81
520,92 грн. (вісімдесят одна тисяча п'ятсот
двадцять грн. 92 коп.) в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене у 10-дений
строк.

Рішення оформлено у
відповідності зі ст. 84 ГПК України та
підписано суддею 07.04.14 р.

Суддя
Т.М.
Дубова