ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.
Справа № 917/2615/13

За позовом Державного агентства
резерву України, 01601, м. Київ, вул.
Пушкінська, 28

до Державного підприємства
"Полтавський комбінат хлібопродуктів",
36022, м. Полтава, вул. Леніна, 69

про повернення матеріальних цінностей
та стягнення 25100,10 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Шеремета О.М.

В судовому засіданні 18.03.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати на підставі
ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про зобов'язання повернути
матеріальні цінності, а саме -
пшеницю 5 класу в кількості 13,787 тон, та
про стягнення 25100,10 грн. штрафних
санкцій у відповідності до договору
відповідального зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву № юр-2зб/353-2009 від 08.01.2009 року.

Позивач уповноваженого представника в
судове засідання не направив, але
докази отримання ним копії від 13.03.2014
року станом на 18.03.2014 року до суду не
повертались.

Представник відповідача в судових
засіданнях та у наданому до суду
відзиві на позовну заяву № 69 від 21.01.2014
року (а.с. 56-58) проти задоволення
позовних вимог заперечує, посилаючись
на належне виконання відповідачем
зобов'язань за спірним договором та
відсутність нестачі зерна.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
суд встановив:

Між Державним підприємством
"Полтавський комбінат хлібопродуктів"
(відповідач, зберігач) та Державним
комітетом України з державного
матеріального резерву (комітет),
правонаступником якого є Державне
агентство резерву України (позивач),
був укладений договір № юр-2зб/353-2009 від
08.01.2009 року (а.с. 8-10), на підставі якого
відповідач зобов'язався прийняти на
відповідальне зберігання матеріальні
цінності згідно зі специфікацією в
кількості та за вартістю, вказаним в
акті форми Р-16 (а.с. 11), та вживати всіх
заходів для належного їх зберігання (п.
п. 1.2., 2.1. договору).

У відповідності до п. 7.3. договору №
юр-2зб/353-2009 від 08.01.2009 року (далі -
договір) цей договір набирає чинності з
моменту його підписання та діє
протягом усього терміну зберігання.

Положеннями п. 1.1. укладеного договору
встановлено, що зберігання
матеріальних цінностей здійснюється у
зерносховищах зберігача.

Відповідно до п. 3.2. договору комітет
зобов'язаний здійснювати контроль за
додержанням умов зберіганням
матеріальних цінностей, їх наявність
та якісний стан.

За змістом постанови Верховної Ради
України № 57/96-ВР від 20.02.1996 року "Про
механізм застосування міри
відповідальності юридичних осіб, на
зберіганні яких знаходяться
матеріальні ресурси державного
резерву, за самовільне їх відчуження
(використання, реалізацію)" Держрезерв
України, а також його територіальні
органи уповноважені здійснювати
перевірки стану зберігання
матеріальних ресурсів державного
резерву в юридичних осіб, на зберіганні
яких вони знаходяться, за результатами
яких складаються відповідні акти.

17.07.2010 року спеціалістами
Контрольно-ревізійного департаменту
Державного комітету України з
державного матеріального резерву було
проведено позапланову ревізію окремих
питань фінансово-господарської
діяльності відповідача за період з
01.01.2008 року по 30.06.2010 року, за
результатами якої складно акт № 0.70/18-26
(а.с. 12-48).

Проведеною перевіркою було
встановлено факт неналежного
виконання відповідачем взятих на себе
за договором зобов'язань в частині
забезпечення збереження матеріальних
цінностей, що призвело до нестачі
переданої на зберігання пшениці 5 класу
в кількості 13,787 тон на філії "Хлібна
база № 88" Державного підприємства
"Полтавський комбінат хлібопродуктів".

У відповідності до вимог п. 2.4. договору
зберігач зобов'язаний відшкодувати
втрату, нестачу матеріальних цінностей
та їх пошкодження з використанням
продукції відповідного асортименту і
належної якості у 5-денний термін після
виявлення втрати, нестачі або
пошкодження.

Відповідно до п. 6 договору за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за цим договором
сторони несуть відповідальність
згідно законодавства, зокрема згідно
Закону України "Про державний
матеріальний резерв" та інших актів
законодавства.

Положеннями п. 10 ст. 14 Закону України
"Про державний матеріальний резерв" (№
51/97-ВР від 24.01.1997 року) встановлено, що в
разі незабезпечення збереження
матеріальних цінностей державного
резерву, в т.ч. самовільного відчуження
матеріальних цінностей, з юридичних
осіб, на відповідальному зберіганні
яких вони знаходяться, стягується
штраф у розмірі 100% від вартості
матеріальних цінностей у цінах на час
виявлення факту відчуження та пеня з
суми відсутнього їх обсягу за кожний
день до їх повного повернення.

За таких обставин позивач просить
зобов'язати відповідача повернути до
державного резерву матеріальні
цінності, а саме - пшеницю 5 класу в
кількості 13,787 тон, та стягнути з нього
штрафні санкції в розмірі 25100,10 грн., з
яких 16544,40 грн. - штраф та 8555,70 грн. - пеня.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
державний матеріальний резерв"
відповідальним зберіганням
матеріальних цінностей державного
резерву є зберігання закладених до
державного резерву матеріальних
цінностей у постачальника (виробника)
або одержувача (споживача) без надання
йому права користуватися цими
матеріальними цінностями до прийняття
у встановленому порядку рішення про
відпуск їх з державного резерву.

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Обов'язок відповідача забезпечувати
схоронність переданих йому на
відповідальне зберігання матеріальних
цінностей та вживати всіх необхідних
заходів для їх збереження передбачено
п. 2.1. спірного договору, а також ст. ст.
936, 942, 949 ЦК України тощо.

В порушення своїх зобов'язань
відповідач не забезпечив збереження
матеріальних цінностей, які були
передані йому на відповідальну
зберігання. Факт нестачі матеріальних
цінностей (пшениці 5 класу в кількості
13,787 тон) підтверджується актом ревізії
№ 0.70/18-2 від 17.07.2010 року. При цьому судом
враховується, що даний акт ревізії був
підписаний з боку відповідача з
урахуванням заперечень, що мали бути
надані протягом 3 робочих днів з дня
підписання акта. Водночас, наявні у
справі заперечення на акт ревізії за №
469 від 19.07.2010 року (а.с. 111-121) зауважень з
приводу нестачі матеріальних
цінностей (пшениці 5 класу в кількості
13,787 тон) не містять. Таким чином,
відповідач погодився із висновками
ревізії в частині нестачі матеріальних
цінностей.

Судом встановлено, що 28.09.2010 року
Контрольно-ревізійним відділом в
Чутівському районі на підставі
направлення № 111 від 28.09.2010 року,
виданого начальником
Контрольно-ревізійного відділу в
Чутівському районі (а.с. 142), було
проведено фактичні обміри наявності
зерна на філії "Хлібна база № 88"
Державного підприємства "Полтавський
комбінат хлібопродуктів" станом на
27.09.2010 року, за результатами яких
складено довідку № 01-21/80 (а.с. 143-145).

Як вбачається із зазначеної довідки,
залишки зерна (пшениці 5 класу) на філії
"Хлібна база № 88" Державного
підприємства "Полтавський комбінат
хлібопродуктів" станом на 27.09.2010 року
становлять 740 тон. При цьому дані
кількості зерна підтверджуються
даними кількісно-якісного обліку
зернового складу і проведеними
комісією замірами, розходження між
фактичною наявністю зерна та даними
бухгалтерського обліку в межах
допустимих відхилень.

Також судом встановлено, що 01.12.2010 року
між сторонами у справі було проведено
звірку взаєморозрахунків, за
результатами якої складено
відповідний акт (а.с. 138).

У відповідності до вказаного акта
звірки станом на 01.12.2010 року
розходження між даними позивача та
відповідача щодо залишків зерна на
зберіганні відсутні.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку про те, що станом
на 27.09.2010 року відповідачем було
повернуто до державного резерву
передані йому за договором на
відповідальне зберігання матеріальні
цінності, а саме - пшеницю 5 класу в
кількості 13,787 тон, у зв'язку з чим
позовні вимоги в цій частині судом
відхиляються.

Разом із тим, матеріалами справи
підтверджується факт нестачі
переданих відповідачеві на
відповідальне зберігання матеріальних
цінностей (пшениці 5 класу в кількості
13,787 тон) в період з 17.07.2010 року по 26.09.2010
року, тобто з моменту виявлення нестачі
матеріальних цінностей до моменту їх
фактичного повернення. При цьому судом
не можуть бути прийняті до уваги
документи, які на думку відповідача
підтверджують факт повернення до
державного резерву матеріальних
цінностей (пшениці 5 класу в кількості
13,787 тон) раніше 27.09.2010 року, оскільки ці
документи складені та підписані в
односторонньому порядку.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

У відповідності до ст. ст. 546, 549, 550 ЦК
України зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою
(штрафом або пенею) - грошовою сумою або
іншим майном, яке боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Згідно зі ст. ст. 547-548 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вичиняється у письмовій
формі. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Як вже зазначалось, стягнення
неустойки (штрафу та пені) в разі
незабезпечення збереження
матеріальних цінностей державного
резерву з юридичних осіб, на
відповідальному зберіганні яких вони
знаходяться, передбачено п. 10 ст. 14
Закону України "Про державний
матеріальний резерв". Дана норма
встановлює розмір штрафу на рівні 100%
від вартості матеріальних цінностей у
цінах на час виявлення факту
відчуження, а також визначає порядок
нарахування пені з суми відсутнього
обсягу матеріальних цінностей за
кожний день до їх повного повернення.
Розмір пені відповідно до положень
даної норми з урахуванням п. 16 ст. 14
Закону України "Про державний
матеріальний резерв" обмежено
подвійною обліковою ставкою НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до наведеного у позовній
заяві розрахунку розмір штрафу складає
16544,40 грн., розмір пені за період з 18.07.2010
року по 13.08.2013 року - 8555,70 грн. Розрахунок
базується на вартості переданих на
відповідальне зберігання матеріальних
цінностей, яка становить 1200,00 грн. за 1
тону пшениці 5 класу станом на 16.07.2010
року згідно довідки Управління
ціноутворення та правового
забезпечення проведення процедур
придбання і реалізації матеріальних
цінностей № 171 від 20.07.2010 року (а.с. 49).

Перевіривши правильність нарахування
позивачем суми штрафу, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Стосовно заявленої до стягнення пені
судом за допомогою ІАЦ "Ліга" було
здійснено власний розрахунок за період
з 18.07.2010 року по 26.09.2010 року (тобто з
моменту виявлення нестачі до моменту
фактичного повернення матеріальних
цінностей у межах заявленого періоду
нарахування). За результатами
перерахунку сума пені, що підлягає
стягненню, склала 514,46 грн.

Клопотання про витребування
додаткових доказів по справі в порядку
ст. 38 ГПК України від сторін не
надходили.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України та ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Сторони
вільні у наданні до суду своїх доказів
та у доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, господарський суд,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спорів, дійшов висновку про часткове
задоволення позову.

Судові витрати згідно зі ст. 49 ГПК
України підлягають відшкодуванню в
дохід державного бюджету України за
рахунок відповідача пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Полтавський комбінат хлібопродуктів"
(36022, м. Полтава, вул. Леніна, 69, код
за ) на користь Державного
агентства резерву України, 01601, м. Київ,
вул. Пушкінська, 28, код за ) -
16544,40 грн. штрафу та 514,46 грн. пені.

3. Стягнути з Державного підприємства
"Полтавський комбінат хлібопродуктів"
(36022, м. Полтава, вул. Леніна, 69, код
за ) в дохід державного
бюджету України (отримувач УДКСУ у м.
Полтава Полтавської області (м.
Полтава), 22030001, код отримувача (код за
ЄДРПОУ) 38019510, рахунок отримувача
3002, банк отримувача ГУДКСУ у
Полтавській області, код банку
отримувача 831019, код класифікації
доходів бюджету 22030001) - 1169,31 грн.
судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 24.03.2014 року.

Суддя
Гетя Н.Г.