ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.
Справа №922/167/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., судді
Барбашова С.В., Білецька А.М.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників:

позивача - Рєпнікова О.В. дов. № 662/22 від
13.12.2013 року.

відповідача - Гладкової С.І. дов. б/н від
01.04.2014 року та Ворони Л.С. голови
правління.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Об'єднання
співвласників багатоквартирних
будинків "ТЕМ", смт Комсомольське
Зміївського району Харківської
області (вх.№522 Х/3-10)

на рішення господарського суду
Харківської області від 05.02.2014 по
справі №922/167/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Центренерго" в особі
відокремленого підрозділу Зміївської
теплової електричної станції, смт
Комсомольське Зміївського району
Харківської області

до Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків "ТЕМ", смт
Комсомольське Зміївського району
Харківської області

про стягнення 12004,16 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом про зобов'язання
відповідача виконати умови договору
№08-3 від 07.09.2008 року на погашення
заборгованості в сумі 11449,42 грн. в
повному обсязі та стягнути з
відповідача 173,68 грн. індексу інфляції
за весь час прострочення та 381,06 грн. 3%
річних.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05.02.2014 по
справі №922/167/14 (суддя Светлічний Ю.В.)
позов задоволено. Стягнуто з
Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків "ТЕМ" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Центренерго" в особі
відокремленого підрозділу Зміївської
теплової електричної станції
заборгованість у розмірі 11 449,42 грн., 173,68
грн. індексу інфляції за весь час
прострочення та 381,06 грн. три проценти
річних та судовий збір у розмірі 1827,00
грн.

Відповідач з рішенням
господарського суду Харківської
області від 05.02.2014 по справі №922/167/14 не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
застосувати до позовних вимог ПАТ
"Центренерго" в особі відокремленого
підрозділу Зміївської теплової
електричної станції позовну давність,
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, як
вважає заявник апеляційної скарги,
стягнувши з відповідача суму боргу в
розмірі 12004,16 грн. суд першої інстанції
вийшов за межі позовних вимог та
замість зобов'язання відповідача
виконати умови договору на погашення
заборгованості, стягнув з відповідача
вказану суму. Також зауважує на
порушенні судом норм процесуального
права, оскільки відповідач мав намір
подати зустрічну позовну заяву про
визнання договору №08-3 від 07.09.2008
недійсним, проте по справі було
проведено лише одне судове засідання -
05.02.2014, прийняти участь в якому
представник відповідача не мав
можливості через комунальну аварію,
яка відбулась в цей день. До того ж,
скаржник вважає, що угода №08-3 від 07.09.2008
укладена на погашення неіснуючого
боргу в розмірі 29642,89 грн. під впливом
безвихідного становища відповідача та
у стягненні якого рішенням
господарського суду Харківської
області від 09.10.20117 по справі №33/76-07
позивачу було відмовлено. Також,
посилаючись на ту обставину, що
останній платіж по укладеній угоді
відповідачем було здійснено 25.02.2009,
просить застосувати до позовних вимог
строк позовної давності.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому вважає оскаржуване
рішення законним та обґрунтованим, а
доводи відповідача такими, що не
відповідають дійсності. Просить
залишити рішення без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, колегія суддів приходить до
висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 07.09.2008
року між ПАТ "Центренерго" (кредитор) та
ОСББ «ТЕМ» (боржник) було укладено
договір на погашення заборгованості
№08-3, відповідно до умов якого сторони
дійшли згоди, що відповідно до п. 1.2
договору, боржник в повному обсязі
визнає заборгованість, вказану у п.1.1
цього договору та зобов'язується
погасити її шляхом внесення грошових
коштів розрахунковий рахунок
кредитора в строки, передбачені цим
договором.

За умовами пунктів 2.1, 2.2, 2.3 договору,
строк погашення заборгованості
вказаної в п. 1.1 цього договору, складає
60 місяців. Сума щомісячного платежу
складає 494,05 грн. Боржник зобов'язаний
перераховувати щомісячний платіж до 25
числа поточного місяця на
розрахунковий рахунок кредитора,
згідно графіку погашення
заборгованості (Додаток №1 до
договору).

Відповідно п.3.7 договору, при наявності
заборгованості по оплаті, першою
погашається заборгованість яка
виникла першою.

Дослідивши умови договору, докази
надані позивачем в підтвердження своїх
позовних вимог, суд першої дійшов
висновку, що відповідач в порушення
взятих на себе за Договором на
погашення заборгованості №08-3 від
07.09.2008 зобов'язань в повному обсязі не
виконав та в порушення п. 2.4. своєчасно
не здійснив розрахунки, встановлені
зазначеним договором на погашення
заборгованості.

Враховуючи, що сума основного боргу в
розмірі 11 449,42 грн. відповідачем не
оспорювана, доказів погашення суми
боргу відповідач не представив,
аргументованих заперечень не надав, а
також враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК
України та ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, тому суд першої
інстанції визнав позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості у розмірі 11 449,42 грн., 173,68
грн. індексу інфляції за весь час
прострочення та 381,06 грн. три проценти
річних обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, між
сторонами по справі було укладено
договір на погашення заборгованості
№08-3 від 07.09.2008, відповідно до п. 1.2 якого
сторони дійшли згоди, що боржник в
повному обсязі визнає заборгованість,
вказану у п.1.1 цього договору та
зобов'язується погасити її шляхом
внесення грошових коштів
розрахунковий рахунок кредитора в
строки, передбачені цим договором.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 договору,
строк погашення заборгованості
вказаної в п. 1.1 цього договору, складає
60 місяців. Сума щомісячного платежу
складає 494,05 грн. Боржник зобов'язаний
перераховувати щомісячний платіж до 25
числа поточного місяця на
розрахунковий рахунок кредитора,
згідно графіку погашення
заборгованості (Додаток №1 до
договору).

Таким чином, укладаючи зазначений
договір сторони дійшли згоди, що
відповідач як боржник за договором
зобов'язується здійснювати погашення
боргу в розмірі 11449,42 грн. рівними
частинами на протязі певного періоду
часу, а саме, на протязі 60 місяців
зобов'язується сплачувати щомісячно на
користь позивача 494,05 грн. Оплата суми,
що підлягає щомісячній оплаті
відповідно до п. 2.3. договору
здійснюється до 25 числа поточного
місяця.

Відповідно до п. 4.1. укладений договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до 01.11.2013.

За приписами п. 4.2. дострокове
розірвання договору може бути
здійснене лише по згоді обох сторін,
оформленій у письмовому вигляді шляхом
підписання угоди між сторонами або за
рішенням суду.

Дослідженням обставин по справі
встановлено, що відповідач, виконуючи
умови договору №08-3 від 07.09.2008 здійснив
часткове погашення боргу, проте
залишок боргу в сумі 11449,42 грн.
залишився ним не сплаченим. Неналежне
виконання відповідачем зобов'язань
щодо погашення боргу відповідно до
умов договору №08-3 від 07.09.2008 стало
підставою для звернення позивача із
позовом до суду про стягнення залишку
несплаченого боргу в розмірі 11449,42 грн.
та нарахованих у зв'язку із цим 173,68 грн.
інфляційних та 381,06 грн. трьох
відсотків річних за весь період
прострочення.

Так, дослідженням обставин по
справі встановлено, що пунктами 2.1, 2.2, 2.3
укладеного договору відповідач
зобов'язався виконувати умови та
порядок оплати наявного боргу в
розмірі 11449,42 грн. в терміни, які
передбачені договором.

За загальним положенням
цивільного законодавства зобов'язання
виникають з підстав, зазначених у
статті 11 Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України, при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.
Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом. Відповідно
до приписів ст. 6, ст. 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладанні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст договору
становлять умови, пункти, визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 цього ж Кодексу
унормовано, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу
України, відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України, правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як свідчать матеріали справи, і
цього не спростовано відповідачем під
час розгляду справи в апеляційній
інстанції, договір на погашення
заборгованості №08-3 від 07.09.2008
підписано відповідачем без зауважень
та заперечень, у судовому порядку
недійсним він не визнавався, доказів
звернення до суду з позовом про
визнання укладеного договору №08-3 від
07.09.2008 недійсним відповідач ані до суду
першої, ані апеляційної інстанції
надав. До того ж, матеріали справи
свідчать про те, що відповідач на
виконання умов зазначеного договору, у
період з 25.10.2008 по 31.10.2011 року здійснював
погашення заборгованості відповідно
до умов укладеного сторонами договору,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями
бухгалтерських виписок з книги приходу
Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» за
вказаний період та які містить докази
часткового погашення відповідачем
боргу відповідно до укладеного
сторонами договору. Таким чином,
здійснюючи часткове погашення
заборгованості за укладеним договором
№08-3 від 07.09.2008 відповідач фактично
своїми конклюдентними діями
підтвердив погодження з умовами
укладеного сторонами договору та
наявністю обов'язку щодо належного
виконання своїх зобов'язань по
договору. У зв'язку з цим колегія суддів
не може прийняти до уваги твердження
відповідача, викладені ним в
апеляційній скарзі, про те, що
зазначений договір він був вимушений
підписати та мав намір звернутись до
господарського суду із зустрічним
позовом про визнання договору №08-3 від
07.09.2008 недійсним.

В апеляційній скарзі
відповідач посилається на той факт, що
останній платіж по погашенню суми
боргу за укладеним договором було
здійснено 25.02.2009 у зв'язку з чим просив
суд апеляційної інстанції застосувати
до спірних правовідносин позовну
давність. При цьому в якості доказів
щодо терміну останнього здійснення
платежу відповідачем надані платіжні
доручення №106 від 31.10.2008, №№117 від
26.11.2008, №128 від 17.12.2008, №3 від 27.01.2009, №18
від 25.02.2009 на загальну суму 2470,25 грн.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з таким твердження заявника
апеляційної скарги, оскільки наявними
матеріалами справи, а саме
бухгалтерською випискою з книги
приходу Зміївської ТЕС ПАТ
«Центренерго» підтверджується, що
відповідачем проводилась оплата по
договору №08-3 від 07.09.2008 протягом 2010-2011
років. Як свідчать матеріали справи,
останній платіж відповідачем було
здійснено 31.10.2011 року, при цьому позивач
звернувся до суду першої інстанції з
позовом про стягнення суми боргу 22.01.2014
року, отже в межах позовної давності. У
зв'язку з чим колегія суддів вважає
безпідставним твердження відповідача
про наявність підстав для застосування
до спірних відносин позовної давності.
До того ж, відповідно до п. 2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 №10 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» встановлено, що
у суді апеляційної інстанції заявити
про сплив позовної давності може
сторона у спорі, яка доведе
неможливість подання відповідної
заяви в суді першої інстанції, зокрема,
у разі, якщо сторону не було належним
чином повідомлено про час та місце
розгляду справи місцевим
господарським судом. Враховуючи, що
матеріали справи містять докази
своєчасного повідомлення відповідача
судом першої інстанції про час та
місце розгляду справи, а відповідач
доказів неможливості подання
відповідної заяви в суді першої
інстанції не надав, як само і не надав
доказів його невчасного повідомлення
про час та місце розгляду справи,
колегія суддів вважає твердження
відповідача про застосування позовної
давності таким, що не відповідає
приписам законодавства та
спростовується матеріалами справи.

Дослідивши всі наявні в матеріалах
справи докази, належним чином оцінивши
їх в сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
матеріалами справи підтверджується
неналежне виконання відповідачем умов
укладеного сторонами договору №08-3 від
07.09.2008 щодо погашення боргу в повному
обсязі, доказів такого погашення
відповідачем суду також не надано, як
не надано і аргументованих заперечень
проти позовних вимог, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача
11449,42 грн. боргу у зв'язку з неналежним
виконанням договору №08-3 від 07.09.2008 є
обґрунтованими, законними,
підтвердженими належними доказами по
справі та такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом (ст. 625 ЦК України)
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
мотивовано, з урахуванням всіх
обставин справи, стягнув із
відповідача на користь позивача 381,06
грн. 3% річних та 173,68 грн. інфляційних
втрат (відповідно до перерахунку суду).

В апеляційній скарзі відповідач також
зауважує на порушенні судом норм
процесуального права та зазначає, що
мав намір подати зустрічну позовну
заяву про визнання договору №08-3 від
07.09.2008 недійсним, проте судом першої
інстанції по справі було проведено
лише одне судове засідання - 05.02.2014,
прийняти участь в якому представник
відповідача не мав можливості через
комунальну аварію, яка відбулась в цей
день.

Колегія суддів вважає дане твердження
безпідставним, оскільки відповідно до
ч.3 ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
інтересів другої сторони, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження обставин
справи.

Як свідчать матеріали справи, копію
позовної заяви та доданих до неї
документів Зміївською ТУС ПАТ
«Центренерго» було направлено на
адресу відповідача 25.12.2013, ухвалою
господарського суду Харківської
області від 23.01.2014 позивача було
завчасно повідомлено про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
повідомленням про вручення
рекомендованого поштового
відправлення уповноваженому
представнику відповідача 28.01.2014, та
зобов'язано не менше ніж за три дні до
початку судового засідання надати суду
відзив на позовну заяву, а при
наявності заперечень - їх правове та
документальне обґрунтування.

За приписами ст.. 75 ГПК України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній документами.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що відповідач був
обізнаний про існування
господарського спору з підстав
виконання сторонами договору №08-3 від
07.09.2008, а також завчасно був
повідомлений про час та місце розгляду
господарського спору, отже у
відповідача був час для того, щоб
належним чином підготуватися до
судового засідання та визначитись щодо
особи, яка представлятиме його
інтереси у судовому засіданні. Отже,
відповідач був не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні свого представника згідно з
частинами першою-четвертою статті 28
ГПК, а також надати свої заперечення та
необхідні докази по суті позовних
вимог та виниклої заборгованості.
Проте, відповідач витребуваних судом
документів суду не надав, про причини
нез'явлення в судове засідання суд не
повідомив, з клопотанням про
можливість відкладення розгляду
справи до суду не звертався.

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.11 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» неявка у судове
засідання однієї із сторін, належним
чином повідомленої про час та місце
цього засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК
України.

Таким чином, твердження заявника
скарги про порушення місцевим
господарським судом норм
процесуального права при прийнятті
рішення не знайшли свого підтвердження
та спростовуються матеріалам справи, в
зв'язку з чим підстав для скасування
оскаржуваного рішення колегія суддів
не вбачає.

За таких обставин, відповідач ані
під час вирішення спору у
господарському суді Харківської
області, ані під час розгляду його
апеляційної скарги не надав жодного
належного матеріального доказу
обґрунтованості та правомірності як
своїх заперечень проти позову, так і
висловлених у своїй апеляційній скарзі
тверджень. Наведені ним в апеляційній
скарзі доводи про порушення судом норм
матеріального та процесуального права
нічим не обґрунтовані та не
узгоджуються з наявними у справі
матеріалами. Його позиція не
підтверджена належними та допустимими
доказами. Тому, вказані вимоги
відповідача, що зазначені в
апеляційній скарзі, не підлягають
задоволенню, а наведені на їх
підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Харківської
області від 05.02.2014 по справі №922/167/14.

На підставі викладеного та керуючись
статтями ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1
статтею 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Об'єднання
співвласників багатоквартирних
будинків "ТЕМ", смт Комсомольське
Зміївського району Харківської
області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 05.02.2014 по
справі №922/167/14. залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови підписано 07
квітня 2014 року

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Білецька А.