ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.
Справа № 911/717/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СП Агроекс";

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Нива";

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро ХХІ";

про стягнення 388 925,00 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ";

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СП Агроекс";

про стягнення 1634445 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників сторін:

від позивача (відповідача за
зустрічним позовом): Желуденко О.В.
(протокол № 42 від 29.11.2011 р.);

від відповідача1: Левченко Ю.М. (наказ №
11/5-01 від 11.05.2011 р.);

від відповідача 2 (позивача за
зустрічним позовом): Козачук М.О.
(довіреність № 05/03 від 05.03.2014
р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області подано позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "СП
Агроекс" (позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Нива" (відповідач 1) та Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ"
(відповідач 2) про солідарне стягнення
388925,00 грн. заборгованості за Договором
поставки насіння кукурудзи № 01/04/1 від
01.04.2013 року.

Провадження у справі № 911/717/14 було
порушено ухвалою від 05.03.2014
року та призначено розгляд справи на
17.03.2014 року.

До початку розгляду справи по суті
відповідачем 2 - Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ"
(позивач за зустрічним позовом) подано
зустрічну позовну заяву до Товариства
з обмеженою відповідальністю "СП
Агроекс" (позивач, відповідач за
зустрічним позовом) про стягнення
збитків у сумі 1 634 445,00 грн. у зв'язку з
порушенням позивачем за первісним
позовом, який виступав за Договором
поставки насіння кукурудзи № 01/04/1 від
01.04.2013 року постачальником, умов
Договору щодо якості поставленого
товару, чим завдано покупцю збитки в
заявленій в зустрічному позові сумі.

Таким чином, відповідач 2, як
зобов'язана сторона за основним
зобов'язанням, має до позивача
зустрічні грошові вимоги на заявлену
суму збитків, що є підставою для
зарахування частини зустрічних вимог
та припинення зобов'язань за первісним
позовом.

Відповідно до ст. 60 Господарського
процесуального кодексу України
відповідач має право до початку
розгляду господарським судом справи по
суті подати до позивача зустрічний
позов для спільного розгляду з
первісним позовом. Зустрічний позов
повинен бути взаємно пов'язаний з
первісним. Подання зустрічного позову
провадиться за загальними правилами
подання позовів.

Таким чином, оскільки поданий
відповідачем2 зустрічний позов є
взаємопов'язаним з первісним, суд
прийняв його у відповідності до ст. 60
Господарського процесуального кодексу
України для спільного розгляду з
первісним позовом в судовому засіданні
17.03.2014 року.

В судовому засіданні 17.03.2014 року у
відповідності до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України було
оголошено перерву до 18.03.2014 року.

В судовому засіданні 18.03.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав,
відповідач2 проти позову заперечував
та підтримав вимоги за зустрічним
позовом. Відповідач1 підтримав
заперечення відповідача2.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані сторонами
докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
01.04.2013 року між Товариством з обмеженою
вдповідальністю "СП Агроекс" та
Товариством з обмеженою
вдповідальністю "АГРО XXI" укладено
Договір поставки № 01/04/1 (далі - Договір),
відповідно до умов якого (пункт 1.1.) ТОВ
"СП Агроекс" (Продавець) зобов'язувалось
передати (поставити) у зумовлений строк
продукцію для сільгоспвиробництва, а
ТОВ "АГРО XXI" (Покупець) зобов'язувалось
прийняти продукцію та оплатити її
вартість на умовах, передбачених даним
Договором №01/04/1.

Згідно з п. 1.2. Договору №01/04/1
найменування Товару, одиниця виміру та
загальна кількість Товару, що підлягає
поставці, його певне співвідношення
(асортимент), упаковка та маркування,
ціна за одиницю та загальна вартість
Товару, строки поставки та оплати
Товару, а також інші умови,
визначаються додатковими угодами
(специфікаціями) до цього Договору, які
є невід'ємною його частиною.

Згідно з п.п.3.4., 3.5. Договору №01/04/1
поставка окремих партій Товару може
оформлюватись проміжними актами
приймання-передачі, а по закінченні
всіх поставок оформлюються видаткові
накладні, що підтверджують закінчення
сторонами господарської операції та з
моменту підписання Сторонами акта
приймання-передачі на окрему партію
Товару, Покупець набуває права
розпорядження Товаром та несе всі
ризики випадкового знищення,
пошкодження або іншої втрати Товару.

30.04.2013 року між сторонами укладено
Додаткову угоду (Специфікацію) №3/1 до
Договору № 01/04/1, згідно якої (п.1)
позивач зобов'язувався поставити
(передати) відповідачу2, а відповідач2
прийняти та оплатити товар (продукцію
для сільгоспвиробництва), а саме
позицію № 31 - Насіння кукурудзи Делітоп
80К партії №005091/12 протруєне в кількості
410 п.о. вартістю 1175,00 грн. за посівну
одиницю.

Також зазначеним пунктом Специфікації
було визначено: Умови поставки товару
(франко-склад) згідно правил
«Інкотермс» в редакції 2010 року; Місце
передачі товару Рівненська область,
смт. Гоща, вул. Шевченка, 77; Строки
поставки товару до 10.05.2013 року. Строки
оплати товару - до 01.06.2013 року.

Таким чином сторонами Договору № 01/04/1 з
урахуванням положень Специфікації
було досягнуто згоди стосовно суттєвих
умов договору поставки.

Позивач зазначив, що у відповідності до
п.3.4., 3.5. Договору № 01/04/1, 30.04.2013 року
сторонами укладено проміжний акт
приймання-передачі, відповідно до
якого позивач на виконання своїх
зобов'язань за Договором № 01/04/1 з
урахуванням положень Специфікації,
передав відповідачу2 насіння кукурудзи
Делітоп 80К партії №005091/12 протруєне в
кількості 331 посівних одиниць.

16.05.2013 року на виконання зобов'язань за
Договором № 01/04/1 з урахуванням
положень Специфікації сторонами
оформлено поставку позивачем
відповідачу2 насіння кукурудзи Делітоп
80К партії № 005091/12 протруєне в кількості
331 посівних одиниць вартістю 1 175,00 грн.
за посівну одиницю на загальну суму
388925,00 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 25 від 16.05.2013
року (позиція № 31), яка підписана
представниками позивача та
відповідача 2 (керівниками
підприємств), скріплена печатками
позивача і відповідача 2. Отримання
товару також підтверджується
довіреністю № 3558 від 13.05.2013 року.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до частини 1 ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Таким чином, змістом взаємних
договірних зобов'язань сторін є
обов'язок позивача поставити
відповідачу 2 обумовлений договорами
товар належної якості та кількості,
який породжує обов'язок відповідача2
прийняти зазначений товар та оплатити
за нього встановлену Договором
вартість.

Відповідно до частини 1 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно повинно бути
виконано у цей строк. Відповідно до ст.
610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Згідно до частини 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Однак, відповідач 2 своєчасно та в
повному обсязі свої зобов'язання з
оплати отриманого насіння не виконав, у
зв'язку з чим, позивач заявив до
стягнення заборгованість у сумі
вартості неоплаченого зерна 388 925,00 грн.

Позов також заявлено до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Нива», як до поручителя у зв'язку з тим,
що 16.05.2013 року між ТОВ «СП Агроекс»
(Кредитор) та ТОВ «Агрофірма «Нива»
(Поручитель) укладено Договір поруки,
згідно абз. 1 п.1.1 якого ТОВ «Агрофірма
«Нива» поручається перед Кредитором за
належне та своєчасне виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агро XXI»
зобов'язання за Договором поставки №
01/04/1 від 01.04.2013 року (за
видатковою накладною № 25 від 16.05.2013
року).

Як передбачено ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 553 Цивільного
кодексу України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Згідно зі статтею 547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється в
письмовій формі.

Приписами статті 541 Цивільного кодексу
України встановлено, що солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, визначених
договором або законом.

Згідно положень ст. 554 Цивільного
кодексу України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Частиною першою ст. 543 Цивільного
кодексу України передбачено, що у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 ст. 559
Цивільного кодексу України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

За таких обставин, наявність
солідарного зобов'язання відповідача1
та відповідача2 перед позивачем за
Договором поставки № 01/04/1 від 01.04.2013
року в сумі 388 925 грн. Підтверджено
матеріалами справи.

Відповідач 2 проти позову заперечував,
у зв'язку з чим, подав до суду зустрічну
позовну заяву, в якій факт укладення
Договору поставки № 01/04/1 від 01.04.2013 року
та існування між сторонами відносин
щодо поставки товару не заперечував.

В заперечення позовних вимог зазначив,
що позивачем - ТОВ "СП Агроекс" було,
серед іншого, поставлено насіння
кукурудзи, що за первинними
документами задеклароване як насіння
гібриду "Делітоп" партія №005091/12 (331 п.о.).

Однак після сходження посівів
виявилось, що поставлене насіння було
неякісним і насправді не було насінням
гібриду "Делітоп" першого покоління
(тобто не відповідало асортименту,
погодженому сторонами).

В підтвердження відповідних обставин
відповідач 2 надав суду Висновок про
результати науково-технічної
експертизи гібриду кукурудзи "Делітоп"
(назва згідно первинних документів ТОВ
"АГРО XXI") від 13.09.2013 року, що
затверджений 18.09.2013 року, проведеної
Українським інститутом експертизи
сортів рослин.

Також, відповідні обставини
підтверджені відповідачем 2 Висновком
експертного дослідження за
результатами проведення біологічного
дослідження Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 10126/11528/13-34 від 19.12.2013 року та
листом Українського інституту
експертизи сортів рослин від 27.11.2013
року №15-5-21-1/4584.

Як вбачається з даних вищенаведених
експертних досліджень, у поставленого
насіння відсутня генетична
одноманітність, тобто поставлене
насіння не є насінням гібриду
«Делітоп» першого покоління. Рослини
на полях неоднорідні. Крім того
зазначено, що досить важливим
господарсько-цінним показником є група
стиглості качанів, що обумовлює строки
збирання. Товарні посіви партії №005091/12
не можуть підлягати одночасному
збиранню, оскільки наявні рослини з
різною фазою стиглості качанів
(співвідношення 50% на 50%).

В свідоцтвах на гібридне насіння, що
супроводжувало вказані вище партії,
зазначено, що під час збирання, обробки,
складування, відвантаження насіння не
було засмічено іншими гібридами,
формами, не змішане з насінням того ж
гібриду, але гіршої якості. Вказане
підтверджує, що на адресу ТОВ "АГРО XXI"
замість гібриду "Делітоп" були
поставлені суміші неідентифіковних
сортів, що не підлягають комерційному
обігу на території України.

Таким чином, Продавцем було поставлено
Покупцю насіння невизначеного
асортименту та низької якості, що не є
гібридом першого покоління "Делітоп",
поставка якого була обумовлена
сторонами в Договорі. Показники
урожайності поставленого насіння
значно нижчі від очікуваних Покупцем
показників урожайності, що
відповідають середнім показникам
урожайності на полях відповідача 2
(позивача за зустрічним позовом).

Таким чином, відповідач 2 (позивач за
зустрічним позовом) зазнав збитків,
розмір яких становить різницю між
прогнозованою вартістю врожаю на
полях, засіяних поставленим насінням,
виходячи з середніх показників
врожайності на полях відповідача2
(позивача за зустрічним позовом) та
фактичною вартістю врожаю, що згідно з
наведеним в зустрічному позові
обґрунтованим розрахунком, складає
2 023 370 грн.

Вказаний розрахунок цілком
узгоджується з чинним законодавством,
зокрема з Тимчасовою методикою
визначення розміру шкоди (збитків),
заподіяної порушенням господарських
договорів, схваленою Державною
комісією Ради Міністрів СРСР з
економічної реформи 21.12.1990 року.

Відповідач 2 (позивач за зустрічним
позовом) звертався до позивач
(відповідача за зустрічним позовом) з
вимогами щодо добровільного
відшкодування вказаних збитків, однак
вимоги залишені без відповіді та
задоволення.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Відповідно до ч.2 ст.218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Частиною 1 ст.22 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Частина 1 ст.623 Цивільного кодексу
України встановлює, що боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Згідно ч.2 ст.22 Цивільного кодексу
України збитками є: втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу
України встановлено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Таким чином, оскільки ТОВ "АГРО XXI" мало
заборгованість перед ТОВ "СП Агроекс"
щодо оплати поставленого насіння
кукурудзи за Договором у сумі
388 925 грн. та те, що у ТОВ "АГРО XXI"
виникли вказані вимоги щодо
відшкодування збитків, ТОВ "СП Агроекс"
та ТОВ "АГРО XXI" мали одне до одного
зустрічні однорідні грошові вимоги.

Статтею 601 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Зарахування зустрічних однорідних
вимог є способом припинення одночасно
двох зобов'язань, в одному із яких одна
сторона є кредитором, а інша -
боржником, а в другому - навпаки
(боржник у першому зобов'язанні є
кредитором у другому).

Правило про однорідність вимог
розповсюджується на їх правову
природу, але не стосується підстави
виникнення такої вимоги.

Як передбачено п. 22. Листа Вищого
господарського суду від 12.03.2009 року №
01-08/163 «Про деякі питання, порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у другому
півріччі 2008 року щодо застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України» відповідно до статті
601 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється
зарахуванням, зокрема, зустрічних
однорідних вимог; таке зарахування
може здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

За змістом наведеної норми згоди іншої
сторони у зобов'язанні із зарахуванням
вимог не вимагається.

Закон не виключає можливості
здійснення відповідачем зарахування
зустрічних однорідних вимог і в
процесі судового розгляду. У такому
випадку відповідна заява обов'язково
повинна мати письмову форму й
адресуватися позивачеві, а її копія і
докази надсилання позивачеві (чи
одержання ним) подаватися
господарському суду.

Відповідач може також звернутися із
зустрічним позовом до позивача в
порядку статті 60 ГПК.

Припинення зобов'язання зарахуванням
означає відсутність предмета спору за
умови, якщо між сторонами не залишилися
спірних (неврегульованих) питань;
наприклад, якщо позивач заперечує
існування своєї заборгованості перед
відповідачем, у господарського суду
немає підстав для висновку про
відсутність предмета спору.

Крім того, згідно з п. 31. Листа Вищого
господарського суду від
07.04.2008 року № 01-8/211 «Про деякі питання
практики застосування норм Цивільного
та Господарського кодексів України»
зазначено, що згідно з частиною третьою
статті 203 ГК України господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

Згідно з частиною третьою статті 203 ГК
України господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони. Аналогічні правила містить і
стаття 601 ЦК України.

Отже, заява однієї сторони про
зарахування зустрічної однорідної
вимоги є одностороннім правочином,
який має наслідком припинення
зобов'язань. Якщо друга сторона вважає,
що заява першої сторони є нікчемним
правочином, а відтак не припиняє
зобов'язання (наприклад, за відсутністю
зобов'язання другої сторони або в разі
недопустимості зарахування зустрічних
вимог згідно з частинами четвертою,
п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602
ЦК України), то друга сторона вправі
звернутися до суду з позовом про
примусове виконання зобов'язання
першою стороною в натурі або про
застосування інших способів захисту,
встановлених законом.

З огляду на наведені норми
законодавства та відповідні
роз'яснювальні акти, судом встановлено,
що між сторонами існують зустрічні
однорідні вимоги, які по суті не
заперечуються і не спростовуються
сторонами.

Зазначені вимоги ТОВ "СП Агроекс" та ТОВ
"АГРО XXI" є зустрічними, тобто такими,
які випливають з двох різних
зобов'язань між двома особами, де
кредитор одного зобов'язання є
боржником іншого. Відповідні вимоги є
однорідними, оскільки мають грошовий
характер. Строк виконання таких вимог
настав.

Таким чином, наявні підстави для
зарахування зустрічних однорідних
вимог між позивачем та відповідачем2 на
суму 388 925 грн. боргу за первісним
позовом на відповідну частину суми
збитків, що припиняє зобов'язання за
первісним позовом в повному обсязі, в
тому числі і до відповідача1 як
поручителя.

Враховуючи встановлений судом під час
розгляду зустрічного позову факт
заподіяння збитків, сума яких частково
погашена зарахуванням зустрічних
однорідних вимог за первісним позовом,
вимоги за зустрічним позовом
підлягають задоволенню в заявленій
сумі 2 023 370 грн. - 388 925 грн. = 1 634 445 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що первісний позов не
підлягає задоволенню у зв'язку з
припиненням зобов'язань внаслідок
зарахування зустрічних вимог. Позовні
вимоги за зустрічним позовом
підлягають задоволенню в повному
обсязі, оскільки при заявленні вимоги
про стягнення збитків вже було
вирахувано суму, зустрічного
зарахування.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відшкодування судових витрат за
первісним позовом не проводиться, за
зустрічним позовом відшкодування
судових витрат покладається на
позивача (відповідача за зустрічним
позовом) на користь відповідача 2
(позивача за зустрічним позовом).

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову
відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити
повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «СП Агроекс» (04074,
м.Київ, Оболонський район, вул.
Автозаводська, 2, код 30979893) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АГРО XXI» (35431,
Рівненська обл., Гощанський район, с.
Бабин, вул. Заводська, будинок 1, код
34438102) 1 634 445 (один мільйон шістсот
тридцять чотири тисячі чотириста сорок
п'ять) грн. збитків та 32688,90 (тридцять дві
тисячі шістсот вісімдесят вісім) грн.
судових витрат.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 04.04.2014 р.

Суддя
Т.П. Карпечкін