ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.Справа № 916/493/14

За позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - Державне підприємство
„Одеський морський торговельний порт"

про стягнення 1 762 392,79 грн.

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: Задоя В.І. за довіреністю

Від відповідача: Коротков С.О. за
довіреністю

Від третьої особи: Клочкова І.С. за
довіреністю

Суть спору: про стягнення 1 762 392,79 грн.

Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Одеської філії звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українська Національна Стивідорна
Компанія" про стягнення грошових
коштів у розмірі 1 762 392,79 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.02.2014р. порушено
провадження у справі № 916/493/14.

04.03.2014р. до господарського суду
Одеської області надійшло клопотання
Державного підприємства „Одеський
морський торговельний порт" № 20/2-275 від
04.03.2014р. (вх. № 2-933/14 від 04.03.2014р.) про
залучення останнього до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача.

У судовому засіданні від 06.03.2014р.
представником позивача було надано
клопотання (вх. № 5840/14 від 06.03.2014р.) про
залучення до матеріалів справи
додаткових документів.

У судовому засіданні від 06.03.2014р.
представником відповідача було надане
клопотання № 165/6 від 05.03.2014р. (вх. № 5842/14
від 06.03.2014р.) про відкладення розгляду
справи в зв'язку з необхідністю
підготування обґрунтованого
письмового відзиву на позов. Крім того,
відповідачем було надане клопотання №
164/6 від 05.03.2014р. (вх. № 5843/14 від 06.03.2014р.)
про залучення до матеріалів справи
додаткових документів.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 06.03.2014р. до участі у справі
№ 916/493/14 в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача було
залучене Державне підприємство
„Одеський морський торговельний порт".

17.03.2014р. до матеріалів справи надійшов
відзив Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія" № 201/6
від 14.03.2014р. (вх. № 6516/14 від 17.03.2014р.)
відповідно до якого відповідач просить
суд у задоволені позову відмовити у
повному обсязі.

У судовому засіданні від 18.03.2014р.
представником позивача було надано
клопотання (вх. № 6814/14 від 18.03.2014р.) про
залучення до матеріалів справи
засвідченої копії розподільчого
балансу ДП "ОМПТ" та ДП "АМПУ".

Також, у судовому засіданні від 18.03.2014р.
представником третьої особи були
надані письмові пояснення по справі №
20/2-348 від 14.03.2014р. (вх. № 6819/14 від 18.03.2014р.).

Розглянув матеріали справи, заслухавши
представників сторін, суд встановив:

01 жовтня 2003 року між Державним
підприємством "Одеський морський
торговельний порт" (Порт) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"
(Підприємство) було укладено договір
про надання послуг № КД-4405 (надалі
договір № КД-4405 від 01.10.2003р.) відповідно
до п. 1.1 якого Порт приймає на себе
зобов'язання щодо виконання для
Підприємства, зазначених у підпунктах
3.1.1 - 3.1.7 Договору робіт (послуг) по
забезпеченню виконання Підприємством
комплексу робіт та послуг, пов'язаних
із перевантаженням вантажів
(навантажувально-розвантажувальних
робіт), а Підприємство зобов'язується
прийняти та оплатити виконані роботи.
Підприємство оплачує послуги Порта в
порядку та на умовах, передбачених
нижче (п. 1.2 договору № КД-4405 від
01.10.2003р.).

Відповідно до пп. 2.1, 2.5 договору № КД-4405
від 01.10.2003р. до обов'язку Підприємства
віднесено: своєчасно і в повному об'ємі
оплачувати послуги Порта.
Забезпечувати в рамках пункту 1.1
даного договору об'єм робіт та послуг у
відношенні фактичного вантажопотоку,
залученого Підприємством відповідно
до умов даного договору.

Крім того, відповідно до п. 2.6 договору
№ КД-4405 від 01.10.2003р. Підприємство
гарантує залучення для перевалення
через ППК-6 вантажопотоку в об'ємі 475,4
тис. тонн на рік.

Обов'язки Порта закріплені розділом 3
договору № КД-4405 від 01.10.2003р. Так,
відповідно до п. 3.1, крім іншого, Порт
зобов'язаний належним чином надавати
послуги, передбачені даним Договором,
по вантажам, що прибувають на підставі
договорів, укладених Підприємством.

Згідно з п. 4.1 договору № КД-4405 від
01.10.2003р. вартість наданих Портом послуг
складає 18 % від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт (перевалки), без податку на додану
вартість (ПДВ). Податок на додану
вартість нараховується та сплачується
додатково, якщо інше не встановлено
діючим законодавством України.

Пунктом 4.4 договору № КД-4405 від 01.10.2003р.
передбачено, що після надання
Підприємством звіту, Порт перевіряє та
узгоджує звіт Підприємство на протязі
3-х (трьох) днів з моменту його
отримання. Підприємство зобов'язано
забезпечити уповноваженим
представникам Порту доступ до
первинної документації з метою
зрівняння наведених у ній даних з
даними звіту. З моменту повідомлення
Портом Підприємства про виниклі
розбіжності, сторони зобов'язуються на
протязі 3-х (трьох) днів провести
спільні дії (переговори, звірку
первинної інформації та тощо) та
узгодити дані звіту. На протязі 10-ти
(десяти) після закінчення місяця
сторони підписують Акт приймання-здачі
виконаних портом робіт (послуг) на
підставі якого визначається остаточна
сума, що належить Порту сплати за
місяць. У разі, якщо сума, що належить
Порту за звітний місяць перевищує суму
здійсненої попередньої оплати,
Підприємство доплачує різницю на
протязі 5-ти (п'яти) днів з моменту
отримання рахунку Порта. Сума
попередньої оплати зараховується в
рахунок зобов'язань Підприємства перед
Портом у наступні періоди.

Відповідно до п. 5.5 договору № КД-4405 від
01.10.2003р. у разі невиконання
Підприємством вимог п. 2.6 даного
договору, Підприємство компенсує Порту
втрати у розмірі 18 % від вартості
комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні об'єму вантажу,
якого бракує, виходячи із
середньоприбуткової ставки за
відпрацьований рік.
Середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення прибутку,
отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований рік, до
загальної кількості тонн вантажу за
аналогічний період.

Згідно з п. 8.1 договору № КД-4405 від
01.10.2003р. Договір може бути доповнений та
змінений по узгодженню сторін з
оформленням доповнень до Договору, які
є невід'ємною його частиною.

Договір набирає чинності з моменту
набрання чинності Договору оренди
державного нерухомого майна № КД-4407
від 01.10.2003р. та Договору оренди
державного рухомого майна № КД - 4406 від
01.10.2003р. та діє на протязі десяти років
(п. 9.1 договору № КД-4405 від 01.10.2003р.).

В подальшому, між Державним
підприємством "Одеський морський
торговельний порт" (Порт) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"
(Підприємство) було укладено низку
додаткових угод договору № КД-4405 від
01.10.2003р., а саме: № 1 від 01.07.2004р., № 2 від
01.07.2004р., № 3 від 01.08.2006р., № КД-4405/4 від
31.12.2010р., № КД-4405/5 від 01.06.2011р., № КД-4405/6
від 01.11.2011р., № КД-4405/7 від 10.02.2012р. та №
КД-4405/8 від 19.04.2013р.

При цьому, додатковою угодою № КД-4405/5
від 01.06.2011р. до договору № КД-4405 від
01.10.2003р., укладеною між Державним
підприємством "Одеський морський
торговельний порт" (Порт) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"
(Підприємство), сторони дійшли згоди
щодо викладення п. 5.5 договору № КД-4405
від 01.10.2003р. у наступній редакції: "У
разі невиконання Підприємством вимог
п. 2.6 даного договору, Підприємство
компенсує Порту втрати у розмірі 15,5 %
(без урахування ПДВ, ПДВ нараховується
згідно з діючим законодавством
України) від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні об'єму вантажу,
якого бракує, виходячи із
середньоприбуткової ставки за
відпрацьований рік.
Середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення прибутку,
отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований рік, до
загальної кількості тонн вантажу за
аналогічний період.

Крім того, відповідно до п. 2 вказаної
додаткової угоди сторони встановили,
що вищезазначені зміни п. 5.5 договору
про надання послуг від 01.10.2003р. № КД-4405
застосовуються до відношень між
сторонами, що виникли з 01.10.2003р. та діють
до спливу строку договору про надання
послуг від 01.10.2003р. № КД-4405.

Додатковою угодою № КД-4405/4 від 31.12.2010р.
до договору № КД-4405 від 01.10.2003р., сторони
дійшли згоди щодо доповнення розділу 8
даного договору пунктом 8.8 наступного
змісту: "У даному договорі під роком
розуміється період, рівний
календарному року. Для співставлення
періоду, який складає менше
календарного року, приймаються
аналогічні попередні періоди."

В подальшому, актом приймання передачі
майна, майнових прав та зобов'язань від
13.06.2013р., на виконання наказу
Міністерства інфраструктури України
від 19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" комісією з реорганізації, які
належить ДП "Одеський морський
торговельний порт" було передано ДП
"Адміністрація морських портів
України" майно, права та обов'язки, у
тому числі, за договором № КД-4405 від
01.10.2003р.

Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України", в свою чергу,
актом приймання передачі майна,
майнових прав та зобов'язань № 19 від
13.06.2013р., на виконання наказу
Міністерства інфраструктури України
від 19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" передало майно, права та
обов'язки від ДП "АМПУ", в особі
виконуючого обов'язки голови ДП "АМПУ"
ОСОБА_4 комісії Одеської філії ДП "АМПУ"
з приймання майна, прав і обов'язків від
ДП "АМПУ", призначеної наказом в. о.
начальника ОФДП "АМПУ" № 3 від 13.06.2013р. ,
яке належить ДП "Адміністрація
морських портів України" передало
майно, права та обов'язки, у тому числі,
за договором № КД-4405 від 01.10.2003р.

Так, як зазначає позивач у своєму
позові за період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.
відповідачем було перевантажено 106 740,086
тонн вантажу, що підтверджується
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг) згідно договору про надання
послуг № КД-4405 від 01.10.2003р. - від 31.01.2013р.,
від 28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від
31.05.2013р. та від 12.06.2013р., копії яких
містяться в матеріалах справи. Отже, за
твердженням позивача, невиконаний
відповідачем об'єм
навантажувально-розвантажувальних
робіт, який передбачений умовами п. 2.6
договору № КД-4405 від 01.10.2003р., склав 105
561,832 тонни, та сума компенсації згідно з
умовами п. 5.5 даного договір дорівнює 1
468 660,66 грн., разом з ПДВ 20% - 1 762 392,79 грн.

З метою досудового врегулювання
питання сплати Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія" суми
компенсації в зв'язку із невиконанням
останнім вимог п. 2.6, укладеного між
сторонами по справі договору № КД-4405
від 01.10.2003р., Державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії
звернулось до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія" з
претензією № 20А/3/1-389 від 25.10.2013р. згідно
з якою позивач просить розглянути цю
претензію у встановлений законом строк
та перерахувати на розрахунковий
рахунок Одеської філії ДП "АМПУ" №
2698 в ОФ ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України", МФО
328618, суму компенсації в розмірі 1 762 392,79
грн.

Відповіддю № 1104/6 від 05.12.2013р. на
претензію Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії №
20А/3/1-389 від 25.10.2013р. Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Українська Національна Стивідорна
Компанія" повністю відхилило дану
претензію з підстав, викладених у неї.

Враховуючи вищенаведені обставини,
Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Одеської філії звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українська Національна Стивідорна
Компанія" про стягнення суми
компенсації за період з 01.01.2013р. по
12.06.2013р. у розмірі 1 762 392,79 грн., у тому
числі ПДВ 20% - 293 732,13 грн. В
обґрунтування заявленого позову
Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Одеської філії посилається на
неналежне виконання відповідачем
прийнятих на себе за договором про
надання послуг № КД-4405 від 01.10.2003р.,
зокрема п. 2.6, зобов'язань, положеннями
Господарського кодексу України,
Цивільного кодексу України,
Господарського процесуального кодексу
України, а також п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188
Податкового кодексу України.

Відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія" проти
позовних вимог Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Одеської філії
заперечує в повному обсязі з підстав,
викладених у відзиві № 201/6 від 14.03.2014р.
(вх. № 6516/14 від 17.03.2014р.). Так, щодо
позовної вимоги позивача про
нарахування податку на додану вартість
на суму компенсації відповідач у
своєму відзиві зазначає наступне.
Висновками Узагальнюючої податкової
консультації щодо включення до бази
оподаткування податком на додану
вартість та складу витрат коштів,
отриманих як сума штрафу за затримку
оплати чи постачання товарів/послуг,
затвердженої Наказом Державної
податкової служби від 06.07.2012р. № 590
встановлено, що підпунктом 139.1.11 пункту
139.1 статті 139 ПКУ передбачено: суми
штрафів та/або неустойки чи пені за
рішенням сторін договору або за
рішенням відповідних державних
органів, суду, які підлягають сплаті
платником податку, не включаються до
складу витрат, що враховуються при
визначенні оподатковуваного прибутку.
Тобто відповідач вважає, що
нарахування ПДВ у складі господарської
санкції є безпідставним, а позовні
вимоги щодо стягнення ПДВ у сумі 293 732,13
грн., яка входить до позовних вимог
позивача, такими, що задоволенню не
підлягають.

Крім того, у своєму відзиві на позовну
заяву відповідач заперечує проти
нарахування позивачем неустойки у
розмірі 1 468 660,66 грн. (сума позовних
вимог без урахування ПДВ) з огляду на
те, що починаючи з 13.06.2013р. ДП "ОМТП"
фактично припинило виконання своїх
обов'язків за договором послуг -
виконання для Підприємства робіт
(послуг) із забезпечення виконання
Підприємством комплексу робіт та
послуг, пов'язаних з перевалкою
вантажів
(навантажувально-розвантажувальних
робіт), вказаних у підпунктах 3.1.1-3.1.7
Договору послуг. В той же час, ОФ ДП
"АМПУ" починаючи з 13.06.2013р. виконання
зазначених послуг для Підприємства
також не почало та по цей час не
виконує. Тому відповідач вважає, що
Договір фактично припинено (розірвано)
за згодою сторін, що підтверджується їх
діями, а відповідно до ст. 653 Цивільного
кодексу України - у разі розірвання
договору зобов'язання сторін
припиняються.

Також відповідач зауважує, що
підписавши додаткову угоду від 01.06.2011р.
№ КД-4405/5 до договору послуг, сторони по
справі домовились, що у разі
невиконання Підприємством вимог п. 2.6
даного договору, Підприємство
компенсує Порту втрати у розмірі 15,5 %
(без урахування ПДВ, ПДВ нараховується
згідно з діючим законодавством
України) від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні об'єму вантажу,
якого бракує, виходячи із
середньоприбуткової ставки за
відпрацьований рік.
Середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення прибутку,
отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований рік, до
загальної кількості тонн вантажу за
аналогічний період. При цьому,
відповідно до п. 2 вказаної додаткової
угоди сторони встановили, що
вищезазначені зміни п. 5.5 договору про
надання послуг від 01.10.2003р. № КД-4405
застосовуються до відношень між
сторонами, що виникли з 01.10.2003р. та діють
до спливу строку договору про надання
послуг від 01.10.2003р. № КД-4405. Отже,
підписавши дану додаткову угоди
сторони остаточно врегулювали порядок
визначення неустойки за договором.
Таким чином, відповідач вказує, що
посилання позивача на те, що "з
урахуванням п. 8.8 Договору, беручи до
уваги позиції сторін щодо припинення
Договору з 13.06.2013р., відповідно до актів
виконаних робіт за період з 01.01.2013 по
12.06.2013р. Товариством перевантажено 106
740,086 тонн вантажу, а отже, не виконано
умов п. 2.6 Договору" - є не точним та
упередженим тлумаченням п. 8.8 Договору.

Більш того, у своєму відзиві
відповідач зазначає, що п. 2.6 Договору
встановлено порядок розрахунку
компенсації втрат виключено за рік, а
не за окремі місяці. Тобто вимога ОФ ДП
"АМПУ" про сплату неустойку за період,
що є меншим, ніж календарний рік,
суперечить пункту 5.5 цього договору,
умови якого є незмінними до закінчення
строку договору, а також висновкам
господарського суду Одеської області,
викладеним у рішенні від 26.12.2011р. по
справі № 27/17-3155-2011.

Крім зазначеного, відповідач також
повідомляє, що 01.10.2013р. відповідачем
було підписано запропоновану ДП "ОМТП"
тристоронню додаткову угоду про
припинення договору послуг з 13.06.2013р.
разом із протоколом розбіжностей від
01.10.2013р. згідно з яким п. 4
запропонованої додаткової угоди, яким
запропоновано встановити, що
зобов'язання Підприємства гарантувати
об'єми вантажопереробки, передбачені п.
2.6 договору, відносно періоду 2013 року
діяло виключно до моменту припинення
договору (тобто з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.
включно), виключено. Проте, ОФ ДП "АМПУ"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом до ТОВ "УНСК"
про спонукання укласти вищевказану
додаткову угоду до договору від 01.10.2003р.
№ КД-4405. Рішенням суду від 03.02.2014р. по
справі № 916/3240/13 у задоволені позову ОФ
ДП "АМПУ" було відмовлено. Отже,
посилання позивача на умови даної
угоди є необґрунтованими.

Третя особа - Державне підприємство
„Одеський морський торговельний порт",
згідно з письмовими поясненнями № 20/2-348
від 14.03.2014р. (вх. № 6819/14 від 18.03.2014р.)
вважає, що з 13.06.2013р. усі права та
обов'язки за договором від 01.10.2003р. №
КД-4405 про надання послуг перейшли від
Одеського порту до ОФ "АМПУ", тобто
права та обов'язки Сторін за договором
від 01.10.2003р. № КД-4405 припинилися з
13.06.2013р. посилаючись при цьому на
положення Закону України "Про морські
порти України", розпорядження Кабінету
Міністрів України № 133-р від 04.03.13р. та
наказу Міністерства інфраструктури
України від 19.03.2013р. № 163, а також
приписи ст.ст. 109, 512, 514 Цивільного
кодексу України та ст. 59 Господарського
кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 175
Господарського кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 199 Господарського
кодексу України передбачено, що
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 546, 548,
549 Цивільного кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися у відповідності до
закону або умов договору, зокрема,
неустойкою, яку боржник повинен
сплатити у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

В силу ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 525 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Так, відповідно до п. 2.6 договору №
КД-4405 від 01.10.2003р. Підприємство
(Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія")
гарантує залучення для перевалення
через ППК-6 вантажопотоку в об'ємі 475,4
тис. тонн на рік.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, за період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.
відповідачем було перевантажено 106 740,086
тонн вантажу, що підтверджується
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг) згідно договору про надання
послуг № КД-4405 від 01.10.2003р. - від 31.01.2013р.,
від 28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від
31.05.2013р. та від 12.06.2013р., що на 105 561,832 тону
менше, ніж передбачено умовами,
укладеного між сторонами, договору №
КД-4405 від 01.10.2003р.

Враховуючи наведені обставини,
позивачем було нараховану відповідачу
до сплати суму компенсації за період з
01.01.2013р. по 12.06.2013р. у розмірі 1 762 392,79
грн., яка включає в себе суму ПДВ у
розмірі 293 732,13 грн. згідно наданого
розрахунку.

Відповідно до вимог ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, згідно з ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
Кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України закріплено, що у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платника
податку з постачання товарів та послуг,
місце постачання яких знаходиться на
митній території України.

Компенсація втрат при невиконанні
об'ємів поставки не відповідає
поняттям "постачання товарів" або
"постачання послуг", з огляду на
визначення цих понять Податковим
кодексом України, за якими:

- "постачання послуг"- будь-яка операція,
що не є постачанням товарів, чи інша
операція з передачі права на об'єкти
права інтелектуальної власності та
інші нематеріальні активи чи надання
інших майнових прав стосовно таких
об'єктів права інтелектуальної
власності, а також надання послуг, що
споживаються в процесі вчинення певної
дії або провадження певної діяльності.
(п.п.14.1.185 Податкового кодексу України);

- "постачання товарів"- будь-яка
передача права на розпоряджання
товарами як власник, у тому числі
продаж, обмін чи дарування такого
товару, а також постачання товарів за
рішенням суду. ( п.п. 14.1.191 Податкового
кодексу України).

Згідно з п. 1 ст. 188 Податкового кодексу
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).
До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Отже, сума неустойки, передбачена п. 5.5
договору № КД-4405 від 01.10.2003р. не може
розглядатись як компенсація вартості
наданих послуг, яка збільшує базу
оподаткування податком на додану
вартість, а за своєю правовою природою
є штрафною санкцією, оскільки в
розумінні ст. 549 Цивільного кодексу
України, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Нормами п.14.1.185, п.14.1.191, п.185, п.188
Податкового Кодексу України не
передбачено нарахування та сплату ПДВ
в складі господарської санкції за
невиконання Підприємством
гарантованого об'єму перевалки
вантажів, встановленому у Договорі.

Відповідна позиція також міститься у
постановах Вищого господарського суду
України від 14.03.2013р. у справі № 5017/1355/2012,
від 13.11.2013р. у справі № 916/1530/13.

Враховуючи викладене, суд доходить
висновку про безпідставність
нарахування позивачем на суму
неустойки за невиконання умов п. 2.6
договору № КД-4405 від 01.10.2003р. податку на
додану вартість у розмірі 293 732,13 грн.

Щодо стягнення з відповідача неустойки
за невиконання відповідачем
гарантованого об'єму перевалки
вантажів за період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.
у розмірі 1 468 660,66 грн., суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 2.6 договору № КД-4405 від
01.10.2003р. Підприємство гарантує
залучення для перевалення через ППК-6
вантажопотоку в об'ємі 475,4 тис. тонн на
рік.

Відповідно до п. 5.5 договору № КД-4405 від
01.10.2003р., у редакції додаткової угоди №
КД-4405/5 від 01.06.2011р., сторони погодили, що
у разі невиконання Підприємством вимог
п. 2.6 даного договору, Підприємство
компенсує Порту втрати у розмірі 15,5 %
(без урахування ПДВ, ПДВ нараховується
згідно з діючим законодавством
України) від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні об'єму вантажу,
якого бракує, виходячи із
середньоприбуткової ставки за
відпрацьований рік.
Середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення прибутку,
отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований рік, до
загальної кількості тонн вантажу за
аналогічний період.

Водночас, додатковою угодою № КД-4405/4
від 31.12.2010р. до договору № КД-4405 від
01.10.2003р., сторони дійшли згоди щодо
доповнення розділу 8 даного договору
пунктом 8.8 наступного змісту: "У даному
договорі під роком розуміється період,
рівний календарному року. Для
співставлення періоду, який складає
менше календарного року, приймаються
аналогічні попередні періоди."

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем заявлені вимоги щодо
стягнення з відповідача неустойки за
невиконання відповідачем
гарантованого об'єму перевалки
вантажів за період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.,
згідно наступного розрахунку: 475 400,00
(гарантований об'єм на рік відповідно
до п. 2.6 договору № КД-4405 від 01.10.2003р.) / 365
(днів у 2013 році) х 163 (період з 01.01.2013р. по
12.06.2013р.) - 106 740,086 (об'єм ННР відповідно до
актів виконаних робіт) = 105 561,832 тонн
(невиконаний об'єм ННР).

Отже, позивачем було розраховано
неустойку за невиконання відповідачем
гарантованого об'єму перевалки
вантажів за період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.,
тобто за період, менший ніж календарний
рік. В той же час гарантований об'єм
вантажопотоку на день, місяць або
квартал договором № КД-4405 від 01.10.2003р.
не встановлено. Крім того, у пунктом 5.5
договору № КД-4405 від 01.10.2003р.
встановлено порядок розрахунку
компенсації втрат виключно за рік, а не
за окремі дні або місяці.

Дійсно, положенням п. 8.8 договору №
КД-4405 від 01.10.2003р. встановлено, зокрема,
що для співставлення періоду, який
складає менше календарного року,
приймаються аналогічні попередні
періоди, тобто умовами договору
передбачений період для виконання
гарантованого об'єму перевалки
вантажів, менший за календарний рік,
але оскільки ані порядку, ані будь-якої
методики розрахунку неустойки за
період, менший ніж за календарний рік,
ні договором, ні додатковими угодами до
нього сторонами узгоджено не було, суд
вважає позовні вимоги щодо стягнення
неустойку за невиконання відповідачем
гарантованого об'єму перевалки
вантажів саме за період з 01.01.2013р. по
12.06.2013р. необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги
вищенаведене, суд дійшов висновку про
необґрунтованість та безпідставність
позовних вимог Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Одеської філії
в зв'язку з чим відмовляє у їх
задоволені.

Судові витрати підлягають віднесенню
на позивача відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Одеської філії -
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили в порядку ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, та може бути оскаржено у
встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 24.03.2014 року

Суддя

Степанова Л.В.