ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2014 р. Справа № 926/103/14

За позовом приватного підприємця
ОСОБА_1, м. Чернівці

до публічного акціонерного товариства
«Чернівецький тарний завод», м.
Чернівці

про повернення безпідставно отриманих
коштів - 97160,80 грн.

Суддя О.В. Гончарук

Представники:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність від
16.04.2013;

від відповідача - Бачинська Г.С. -
директор, Дронь О.І., довіреність від
20.02.2014.

СУТЬ СПОРУ: приватний підприємець
ОСОБА_1 звернувся до публічного
акціонерного товариства «Чернівецький
тарний завод» з позовом про повернення
безпідставно отриманих коштів в
розмірі 97160,80 грн.

У своєму позові позивач зазначає, що
між ним та відповідачем мають місце
правовідносини, що виникли на підставі
договору оренди будинків, споруд
(іншого об'єкта нерухомості) від 26.02.2008.

У відповідності до умов
вищезазначеного договору від 26.02.2008
відповідачу передано в оренду
складське приміщення під літерою «Ж»
№237 інвентарної справи, загальною
площею 249,8 м2 , розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, а в подальшому у відповідності
до умов угоди про зміни договору оренди
від 26.02.2008, - складське приміщення під
«літ. Д», загальною площею 35,1 м2 , за тією
ж адресою.

Вказаний договір неодноразово
пролонговувася. Разом з тим, позивач
зазначає, що відповідач в жовтні 2012
року зламав замки на вхідних дверях
приміщення та встановив свої замки,
таким чином не допустивши позивача до
орендованого ним приміщення.

Враховуючи укладені зміни до чинного
договору від 26.02.2008, згідно з якими в
періоди з: 15.03.2008 по 31.07.2008, 01.08.2008 по
31.08.2008, 01.09.2008 по 28.02.2010 та 01.03.2010, річна
орендна плата становила 4996 грн. (з 249,8
м2), 6245 грн. (з 249,8 м2), 877,50 грн. (з 249,8 м2) та
3000 грн. (з оренди всього об'єкта оренди),
позивач вважає, що він зобов'язаний
сплатити орендну плату виключно за
період з 15.03.2008 по 31.10.2012, оскільки з
31.10.2012 він не користується орендованим
приміщенням з вини орендаря.

З нарахованих за період з 15.03.2008 по
31.10.2012 згідно договору оренди від 26.02.2008
коштів у розмірі 140763,72 грн., за словами
позивача, ним сплачено 237924,52 грн., у
зв'язку з чим позивач просить стягнути
здійснену ним переплату за договором у
розмірі 97160,80 грн. на підставі статті 1212
Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 23.01.2014
порушено провадження у справі з
призначенням її до розгляду на 11.02.2014.

Ухвалою від 11.02.2014 за клопотанням
відповідача розгляд справи відкладено
на 27.02.2014.

24 лютого 2014 року від відповідача через
канцелярію господарського суду
Чернівецької області (вх. №932) надійшов
відзив на позовну заяву в якому
відповідач заперечує проти заявленого
до нього позову. Так, відповідач
зазначає, що з 01.09.2008 позивач орендував
у нього два приміщення: складське
приміщення під літерою «Ж» №237,
загальною площею 249,8 м2, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 та складське
приміщення «літ. Д», загальною площею
35,1 м2 , за тією ж адресою, оскільки
угодою про зміни договору оренди від
26.02.2008 доповнено пункт 1.1. договору
умовою про передачу в оренду
додаткового приміщення «літ. Д»,
загальною площею 35,1 м2 .

Крім того, відповідач зазначає, що
позивач почав сплачувати орендну плату
за два приміщення з 01.09.2008 до 01.03.2010 з
розрахунку 25 грн. за 1 м2 і відповідно у
разі незгоди з сумою орендної плати або
розмірами орендованої площі, мав
звернутись до суду до 01.03.2013, а фактично
звернувся в січні 2014 у зв'язку з чим
пропустив строк позовної давності.

Ухвалою від 27.02.2014 за клопотанням
представника позивача розгляд справи
відкладено на 18.03.2014.

На день вирішення спору 18.03.2014
представник позивача просив
задовольнити позов у повному обсязі з
підстав, зазначених ним у позовній
заяві.

Представники відповідача проти позову
заперечували, посилаючись на
обставини, зазначені відповідачем у
відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 18.03.2014 оголошено
перерву до 21.03.2014.

На день вирішення спору, 21.03.2014,
представник сторін підтримали свої
правові позиції щодо позову:
представник позивача просить
задовольнити позов, а представник
відповідача - відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані позивачем
та відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення її по суті,
суд в с т а н о в и в.

26 лютого 2008 року між відкритим
акціонерним товариством «Тарний
завод» та приватним підприємцем ОСОБА_1
укладено договір оренди від 26.02.2008
(надалі - Договір), згідно з умовами
якого відповідач, як орендодавець,
зобов'язався передати, а позивач, як
орендар, зобов'язався прийняти у
тимчасове користування без права
розпорядження об'єкт оренди, а саме -
складське приміщення під літерою «Ж»
№237 інвентарної справи, загальною
площею 249,8 м2 , розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

У відповідності до п.п. 3.5. Договору,
об'єкт, що орендується вважається
переданим в оренду з моменту
підписання акту здачі-приймання.

Згідно з п.п. 4.1. Договору, сторонами
обумовлено строк оренди з 15.03.2008 по
31.12.2008, тобто, як зазначено у Договорі,
десять місяців з моменту прийняття
об'єкта, що орендується. Будь-яких умов,
які б обумовлювали підстави
продовження дії Договору після 31.12.2008,
зазначений Договір, не містив, проте
договором від 30.12.2008 про внесення змін
до даного Договору, доповнено його п.п.
4.3. умовою за якою у випадку якщо жодна
із сторін не заявила бажання розірвати
даний договір попередивши іншу за два
тижні до завершення дії договору у
письмовій формі, договір вважається
пролонгованим на попередній термін.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2., 5.4. Договору,
розмір орендної плати за весь об'єкт, що
орендується сторони погоджують в
окремому розрахунку, який є невід'ємною
частиною Договору (4996 грн. в місяць - 20
грн. за 1 м2). Орендна плата сплачується в
безготівковому порядку на
розрахунковий рахунок орендаря
наперед не пізніше п'ятого числа
поточного місяця. Розмір орендної
плати може змінюватись орендодавцем,
попередивши про це орендаря за один
місяць.

25 серпня 2008 року сторони уклали між
собою угоду про зміни договору оренди
приміщення від 25.08.2008, згідно з якою п.п.
1 Договору викладено в наступній
редакції: «Складське приміщення -
літера Д - загальною площею - 35,1 м2 з 1-го
вересня 2008 року», в п.п. 5.1. встановлено
орендну плату у розмірі 25 грн. за 1 м2 на
місяць (877,50 грн.) з першого серпня 2008
року.

Договором від 30.12.2008 про внесення змін
до даного Договору, останній доповнено
п. 5.5., де вказано, що орендна плата за
весь об'єкт, що орендується, з 01.03.2010
року складає 3000,00 грн., дана сума також
узгоджена сторонами в розрахунку
сплати орендної плати, підписаним
сторонами, згідно з яким сума орендної
плати за місяць з 01.01.2011 року становить 3
000 грн.

Судом в процесі розгляду справи
встановлено, що сторони будь-яких актів
здачі-приймання орендованого
приміщення, у відповідності до п.п. 3.5.
Договору, не підписували, а орендна
плата сплачувалась в інший, ніж
передбачений в п.п. 5.2. Договору, спосіб,
а саме шляхом отримання відповідачем
готівки про що свідчать квитанції до
прибуткових касових ордерів, які
містяться в матеріалах справи.

Суд також зазначає, що позивач
звертався до господарського суду з
позовом про визнання недійсним
Договору. Рішенням від 02.07.2012 у справі
№5027/162/2012, яке залишено без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду, встановлено факт
погодження між сторонами у Договорі
всіх його істотних умов (предмету, ціни,
строку дії), а у задоволенні позову
відмовлено.

Враховуючи також викладену в п.п. 4.3.
умову Договору, суд констатує, що
Договір, станом на день вирішення
спору, є діючим, як про це зазначає
позивач у позовній заяві і проти чого
не заперечує відповідач.

Отже, виходячи з наведеного, Договір є
чинним і сторони не позбавлені наявних
у них по відношенні один до одного прав
та обов'язків за цим Договором.

Однак, в якості правової підстави
стягнення з відповідача спірних коштів
у розмірі 97160,80 грн., позивач
посилається на вимоги статті 1212
Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про
повернення виконаного за недійсним
правочином; витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, стаття 1212 Цивільного
кодексу України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав. Предметом
регулювання інституту безпідставного
отримання чи збереження майна є
відносини, які виникають у зв'язку з
безпідставним отриманням чи
збереженням майна i які не врегульовані
спеціальними інститутами цивільного
права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок іншої особи, в)
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 177 ЦК
України об'єктами цивільних прав є,
зокрема, речі, у тому числі гроші.

У разі виникнення спору стосовно
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер спірних правовідносин
виключає можливість застосування до
них судом положень частини 1 статті 1212
ЦК України, в тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно позивачу.
Зазначена правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
02.10.2013 року №6-88цс13.

Зважаючи на те, що в процесі розгляду
справи судом достовірно встановлено
договірний характер правовідносин, що
склалися між сторонами за чинним
Договором, у відповідності до якого
спірні кошти перераховувалися
відповідачу, суд дійшов висновку про
безпідставність доводів позивача про
те, що зазначені кошти у розмірі 97160,80
грн. підлягають поверненню на підставі
статті 1212 ЦК України.

Посилання позивача на вимоги частини
шостої статті 762 Цивільного кодексу
України, якою передбачено, що наймач
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не було
використане ним через обставини, за які
він не відповідає, в даному випадку
безпідставні, оскільки вказана правова
норма може розглядатися як підстава
звільнення від обов'язку орендаря
сплачувати орендну плату, а не як
підстава повернення коштів, які він вже
сплатив у відповідності до умов
діючого договору оренди.

Інші доводи позивача, з огляду на
встановлені обставини справи та вимоги
статті 1212 ЦК України, вищезазначені
висновки суду, не спростовують.

За таких обставин, у суду відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог позивача, у зв'язку з чим у
задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 33, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, с у д, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення підписано 24.03.2014.

Суддя
О.В. Гончарук