РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р.
Справа № 924/1321/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Сініцина Л.М.

суддів
Гудак А.В.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М

розглянувши у відкритому судовоому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача на
рішення господарського суду
Хмельницької області від 18.12.13 р.

у справі № 924/1321/13 (суддя Муха М.Є. )

позивач Приватного підприємства
"Ветеринарія"

відповідач Публічного акціонерного
товариства Агрофірма "Авіс"

про стягнення 87 713,30 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

позивача - Микитин В.Д. ( представник,
довіреність у справі)

відповідача - Сидоренко О.Е (
представник, довіреність у справі).

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 18 грудня 2013
року у справі № 924/1321/13 ( суддя Муха М.Є.)
позов приватного підприємства
"Ветеринарія" до публічного
акціонерного товариства "Агрофірма
"Авіс" про стягнення 87 713,50 грн.
заборгованості задоволено.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства "Агрофірма "Авіс" на користь
приватного підприємства "Ветеринарія"
82 295,41грн. (вісімдесят дві тисячі двісті
дев'яносто п'ять гривень 41 коп.) боргу,
5417,89грн. (п'ять тисяч чотириста
сімнадцять гривень 89 коп.) 3% річних та 1
754,27грн. (одну тисячу сімсот п'ятдесят
чотири гривні 27 коп.) судового збору.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції керувався положеннями
ст.ст.526,625,627, 655,692 ЦК України, ст.193 ГК
України та прийшов до висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог, оскільки відповідач добровільно
заборгованість за поставлений товар
повністю не сплатив.

Не погодившись з постановленим
рішенням, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, якою просить
скасувати рішення господарського суду
Хмельницької області від 18 грудня 2013
року у вказаній справі та прийняти
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Зокрема, скаржник зазначає, що рішення
суду винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та з невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Апелянт вказує, що у наданих позивачем
копіях видаткових накладних, в якості
підстави здійснення відповідних
поставок, замість договору, вказані
реквізити рахунку - фактури № СФ-0000320
від 29.10.2010 р. (накладна №РН-0000270 від
29.10.2010 р.) та рахунку-фактури РН-0000279 від
02.11.2010 р. (накладнаРН-0000279 від 02.11.2010 р.),
що суперечить ст. 34 ГПК України.

Крім того, скаржник звертає увагу суду
апеляційної інстанції на п.3.2 , п.3.5
Договору, та вказує, що ні сертифікату
якості , ні податкової накладної , ні
рахунку- фактури та довіреності на
особу , яка б приймала товарно -
матеріальні цінності позивачем не
надана. Апелянт у скарзі наголошує, що
факт поставки товару по договору та
факт наявності відповідної
заборгованості не доказаний належними
та допустимими доказами. Він не
погоджується з нарахованими штрафними
санкціями , оскільки лист - претензія №
20 від 04 липня 2011 року отриманий
відповідачем лише 07 липня 2011 року , а
тому терміни відповіді повинні бути до
14 липня 2011 року включно.

Просить задовольнити вимоги скарги.

Відзиву на апеляційну скаргу не
поступило, що відповідно до ч.2 ст. 96 ГПК
України не перешкоджає перегляду
рішення місцевого господарського суду

У судовому засіданні представник
апелянта Сидоренко О.Е. підтримав
вимоги апеляційної скарги та додатково
пояснив, що висновки місцевого
господарського суду не відповідають
обставинам справи , а тому рішення суду
підлягає скасуванню. Крім того,
зазначив , що з ПП "Ветеринарія" не має
інших договірних зобов"язань , крім
договору про поставку продукції (
ліків) від 02 квітня 2010 року № 02/02-10 ПВП,
не заперечує факт отримання товару (
ліків) та часткову оплату .

Представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що оскаржуване
рішення прийняте з дотриманням вимог
чинного законодавства, просить
задовольнити вимоги апеляційної
скарги. Вказав, що 3 % річних необхідно
нараховувати з 15 липня 2011 року по 14
жовтня 2013 року.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 02 квітня 2010р. між
публічним акціонерним товариством
"Агрофірма "Авіс" (покупець) та
приватним підприємством "Ветеринарія"
(продавець) укладено договір поставки
№ 02/02-10 ПВП відповідно до умов якого
продавець зобов'язується поставити
ветеринарні препарати, вакцини ( далі -
Товар), а покупець - прийняти та
оплатити Товар у кількості, по
найменуваннях і цінах, зазначених у
видаткових накладних, що виписуються
на кожну партію Товару.

Згідно п.2 вказаного Договору, ціна по
кожному найменуванню і на кожну партію
Товару вказується у рахунках - фактурах
продавця та в накладних на кожну партію
Товару. Продавець має право в
односторонньому порядку змінювати
ціну Товару, що відображатиметься в
рахунках фактурах на оплату Товару та
накладних на Товар. Покупець
зобов'язаний перерахувати на поточний
рахунок Продавця вартість поставленої
йому партії товару протягом 30
календарних днів з моменту отримання
партії Товару, згідно накладних.
(Моментом отримання партії Товару
вважається момент підписання Покупцем
видаткової накладної.) Зобов'язання
Покупця щодо оплати Товару вважається
виконаним з моменту зарахування
грошових коштів за товар на поточний
рахунок Продавця. Загальна вартість
Товару, що поставляється за даним
Договором, визначається загальною
сумою всіх видаткових накладних на
відпуск Товару Покупцю за весь період
дії цього Договору.

Позивачем на виконання умов договору
по видаткових накладних № РП-0000270 від
29.10.10р. та №РН-0000279 від 02.11.10р. було
поставлено відповідачу товару на
загальну суму 93 122,90грн., який останнім
сплачено частково.

04 липня 11р. позивачем було направлено
ПАТ "Агрофірма "АВІС" претензію про
сплату на протязі 7 днів від дня її
отримання боргу в розмірі 82 295,41грн., яка
відповідачем отримана 07.07.11р., проте
залишена без відповіді.

Разом з тим, відповідачем в
добровільному порядку борг не
сплачено, крім того позивачем
нараховані до стягнення 3% річних за
період з 14.07.11р. по 14.10.13р. в розмірі
5417,89грн.

Аналізуючи встановлені обставини
справи ,колегія суддів апеляційної
інстанції вважає за необхідне
врахувати наступні положення чинного
законодавства.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст.175 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України
господарсько-договірними
зобов'язаннями є майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів.

Статтями 174, 193 Господарського кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать та
повинні виконуватися суб»єктами
господарювання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Цивільний кодекс у ч. 1 ст. 509 ЦК України
також визначає зобов'язання як
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У відповідності з ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст.712 Цивільного
кодексу України за договором
поставки продавець (постачальник),
який здійснює підприємницьку
діяльність, зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що між позивачем та
відповідачем склалися правовідносини,
які підлягають регулюванню
законодавчими нормами, якими
регулюється поставка товару.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

На виконання умов договору № 02/02-10 ПВП
29 жовтня 2010р. та 02 листопада 2010 р.
позивач поставив відповідачу товар
(вакцини) на загальну суму 93 122,90грн. ,
на що вказують наявні у матеріалах
справи видаткові накладні ( а.с.11,12).

Видаткові накладні містять підписи
осіб, які здали та отримали товар, та
скріплені печатками сторін .

Так, в силу ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно п.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

За таких обставин, суд першої
інстанції встановивши, що зобов'язання
відповідачем не виконано в
установлений договором строк, дійшов
вірного висновку щодо обґрунтованості
вимог в частині стягнення основної
заборгованості та правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача 82 295,41
грн.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України
передбачено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи невиконання відповідачем
своїх зобов'язань згідно договору №
02/02-10 ПВП від 02.04.2010 р. позивач, на
підставі статті 625 ЦК України на
основну суму боргу 82295,41 грн., нарахував
відповідачу 3% річних в сумі 5417,89 грн. і
ця сума була стягнута судом першої
інстанції

Здійснивши арифметичну перевірку
заявлених до стягнення сум 3% річних
,колегія суддів встановила, що судом
першої інстанції помилково взятий до
уваги період стягнення з 14 липня 2011
року по 14 жовтня 2013 року, а фактично 3 %
річних повинні обраховуватись з 15
липня 2011 року по 14 жовтня 2013 року , (за
823 днів ) і становитимуть - 5 566,78 грн.(
82295,41х3:100:365х823)

Оскільки позивачем заявлено до
стягнення 5417,89 грн- річних, тобто сума
менша, ніж та ,яка нарахована судом
апеляційної інстанції ,колегія суддів
погоджується з рішенням
господарського суду Хмельницької
області в частині нарахування 3%
річних.

Щодо відсутності у видаткових
накладних №РН-0000270 від 29.10.2010 р та №
РН-0000279 від 02.11.2010 р. в якості підстави
здійснення відповідних поставок,
посилань на договір ,колегія суддів
зазначає наступне .

Видаткові накладні є первинними
бухгалтерськими документами, які
засвідчують здійснення господарської
операції з передачі товару, містять
інформацію про найменування товару,
його кількість та ціну.

Частина 2 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначає перелік
основних реквізитів первинних
бухгалтерських документів, які є
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій. Такими
реквізитами є: назва документа (форми);
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиниця виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Зазначена норма не визначає в якості
обов'язкового реквізиту первинного
бухгалтерського документа номер та
дату договору, який є підставою для
господарської операції, а лише вказує
на обов'язковість, зокрема, зазначення
змісту та обсягу господарської
операції, тобто дії або події, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції вказує, що при
наявності укладеного договору,
виконання його умов сторонами, саме по
собі не зазначення даних про договір на
видаткових накладних, виданих на
виконання умов договору, не дає підстав
для його неоплати .

Крім того, представник апелянта не
заперечив, що інших договорів між
сторонами не укладалось, а по договору
№ 02/02-10 ПВП була проведена часткова
оплата .

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують по суті правильний
висновок,викладений у рішенні суду
першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зауважує ,що в силу ст.ст. 33, 38, 43,47К
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності, коли кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а суд, оцінивши
подані по справі докази за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства Агрофірма "Авіс" та
скасування чи зміни рішення
господарського суду Хмельницької
області від 18 грудня 2013 року.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
в зв"язку з відмовою в її задоволенні
покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 18 грудня 2013
року у справі № 924/1321/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Агрофірма
"Авіс" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Сініцина Л.М.

Суддя
Гудак А.В.