ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.03.2014
Справа № 905/1285/14

Суддя господарського суду Донецької
області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання
Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Відділу культури
Слов'янської міської ради, м. Слов'янськ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Слов'янськ

про зобов'язання звільнити нежитлове
вбудоване приміщення.

За зустрічним позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Слов'янськ

до відповідача: Відділу культури
Слов'янської міської ради, м. Слов'янськ

про зобов'язання продовжити дію
договору оренди №5 від 19.02.2010р. строком
на 15 років.

за участю представників сторін за
первісним позовом:

від позивача: Сулейман М.О. - за
довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3 - за
довіреністю;

По справі була оголошена перерва з
18.03.2014р. на 25.03.2014р. на 09год. 10хвил.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Відділом культури
Слов'янської міської ради, м.
Слов'янськ, до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Слов'янськ
про зобов'язання відповідача звільнити
нежитлове вбудоване приміщення,
загальною площею 158,3кв.м., яке
знаходиться в АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що відповідно
до умов укладеного договору оренди №5
від 19.02.2010р. за місяць до закінчення
терміну його дії він попередив
відповідача про припинення дії
договору у зв'язку із закінченням
строку, на який його було укладено,
однак відповідач свої зобов'язання
щодо звільнення та повернення об'єкту
оренди після закінчення строку дії
договору не виконав, орендоване
приміщення не повернув.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
проти позову заперечував та зазначив,
що лист про припинення договору від
22.10.2013р. №01-16/405, на який посилається
позивач отримав, але не в термін, який
визначений п. 10.3. договору. Крім того,
відповідач зазначив, що неодноразово
звертався до Слов'янської міської ради
із заявою про продовження терміну
оренди нежитлового приміщення на 15
років. На її звернення Слов'янською
міською радою була надана відповідь
про її переважне право на укладання
договору оренди на новий термін, що на
думку відповідача суперечить вимогам
позивача про звільнення нею
нежитлового приміщення.

03 березня 2014р. відповідач - Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до
суду із зустрічним позовом до Відділу
культури Слов'янської міської ради із
вимогою про зобов'язання відповідача
продовжити дію договору оренди
нерухомого майна №5 від 19.02.2010р. строком
на 15 років.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідно до п.10.3.
договору 29.11.2013р. звертався до
Слов'янської міської ради із заявою про
продовження терміну оренди
нежитлового приміщення на 15 років. У
зв'язку із неотримання відповіді на
заяву та отримання вимог відповідача
про звільнення приміщення позивач
вдруге звернувся із заявою до
Слов'янської міської ради з вимогою
продовжити строк оренди. У зв'язку із
отриманням відповіді, що за
результатами конкурсу позивач має
переважне право на укладання договору
оренди на новий термін, які суперечать
вимогам відділу культури про
звільнення нежитлового приміщення
позивач звернулася до суду із
відповідним зустрічним позовом.

Ухвалою господарського суду від
05.03.2014р. зустрічна позовна заява
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
прийнята до спільного розгляду із
первісним позовом.

Відповідач за зустрічним позовом надав
відзив на зустрічну позовну заяву, у
якому проти позову заперечував у
повному обсязі та зазначив, що відділ
культури належним чином виконано п. 10.3.
договору про повідомлення розірвати
договір оренди. Про звернення позивача
до Слов'янської міської ради щодо
продовження строку оренди відповідача
зазначає, що дана зава була адресована
неналежному органу, оскільки
орендодавцем спірного майна є саме
відділ культури Слов'янської міської
ради, який є уповноваженим органом
самоврядування управляти майном, яке
перебуває у комунальній власності.

За клопотанням представників сторін
справа слухалась без фіксації судового
процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції
України, статті 9 Європейської хартії
регіональних мов або мов меншин
(ратифікована Законом України від 15
травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав
національностей України ( від 1
листопада 1991р. N1771), статті 12 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", статті 18 Закону України "Про
мови в Український РСР" (від 28 жовтня
1989р. N8312) та усним клопотанням
представників сторін, справа
розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд встановив :

Між Відділом культури Слов'янської
міської ради (Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) 19
лютого 2010р. укладено договір оренди №5
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади м.
Слов'янська.

За умовами укладеного договору (п.1.1.)
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в оренду частину нежитлового
приміщення, розташованого в АДРЕСА_1,
для використання під підприємство
громадського харчування - закусочна.

Відповідно до умов п.2.1. договору об'єкт
оренди належить до комунальної
власності територіальної громади м.
Слов'янська і знаходиться на балансі
Відділу культури Слов'янської міської
ради.

Згідно п.2.2. договору об'єктом оренди є
частина нежитлового вбудованого
приміщення, загальною площею 158,3кв.м. на
першому поверсі.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що
опис технічного стану об'єкта оренди на
дату передачі орендарю, його склад
визначається в акті
приймання-передачі, який підписується
повноважними представниками сторін не
пізніше 3 днів з моменту підписання
договору.

Відповідно до умов п.5.1.5. Орендар
зобов'язаний повернути дане приміщення
Орендодавцю в задовільному технічному
стані і тій комплектації , що була на
момент передачі, по акту.

Цей договір набирає чинності від дати
підписання його сторонами і діє з
20.02.2010р. по 19.12.2013р.(п. 10.1-10.2 договору).

За п.10.3. договору за місяць до
закінчення терміну дії договору
орендодавець попереджає Орендаря про
продовження договору оренди на той же
термін і на тих же умовах або про
розірвання договору. Дія договору
припиняється, зокрема, у випадку
закінчення терміну, на який він був
укладений.

Договір підписано обома сторонами та
скріплено печатками підприємств.

Об'єкт оренди передано Орендодавцем та
прийнято Орендарем за актом
приймання-передачі від 20.02.2010р.

Листом №01-10/405 від 22.10.2013р. відділ
культури Слов'янської міської ради
повідомив відповідача про намір
розірвати договір оренди нерухомого
майна комунальної власності №5 від
19.02.2010р., у зв'язку із закінченням
терміну дії договору та запропонував
повернути об'єкт до 20.12.2013р. Даний лист
за твердженням позивача було особисто
отримано відповідачем 05.11.2013р. про що
свідчить відмітки у нижній частині
листа та що підтверджує сам відповідач
у відзиві на позовну заяву.

Заявою від 29.11.2013р., яка адресована
Слов'янській міській раді відповідач
просив продовжити термін оренди
частини нежитлового приміщення
будівлі кінотеатру «Мрія» строком на 15
років. Дона заява була отримана
Слов'янською міською радою 02.12.2013р. про
що мається відмітка у нижній частині
заяви.

На дану заяву Слов'янською міською
радою була надана відповідь №01-01-05в/4482
від 16.12.2013р., у якому зазначила, що
орендодавцем даної будівлі є відділ
культури Слов'янської міської ради,
який має самостійні повноваження щодо
укладання договорів оренди їх
розірвання та продовження. Крім того, у
листі було зазначено, що орендодавець
повідомив відповідача про намір
розірвати договорі оренди.

Заявою від 16.12.2013р. відповідач зазначив,
що досі не отримав відповіді на лист
від 02.12.2013р. про продовження терміну
оренди та додала до даної заяви
попередній лист з вимогою продовжити
термін оренди.

Листом №01-16/511 від 19.12.2013р. позивач
повідомив, що до відділу культури лист
про продовження терміну оренди не
надходив та додатково повідомив про
необхідність звільнення та повернення
об'єкту оренду, у зв'язку із закінченням
терміну дії договору оренди, про що
було викладено у листі №01-16/405 від
22.10.2013р. Даний лист особисто було
отримано відповідачем, про що свідчить
його особистий підпис у нижній частині
листа.

Листом №01-16/520 від 23.12.2013р. позивач
втретє повідомив відповідача про
розірвання договору оренди №5 від
19.02.2010р., у зв'язку із закінченням
терміну його дії та вимагав повернути
об'єкт оренди відділу культури
Слов'янської міської ради. Доказом
направлення даного листа на адресу
відповідача наданий фіскальний чек
№8410 від 23.12.2013р. та опис вкладення до
цінного листа (а.с.25).

Заявою від 26.12.2013р., яка адресована
відділу культури Слов'янської міської
ради відповідач вдруге просив
продовжити термін дії оренди
нежитлового приміщення.

Листом №01-16/20 від 09.01.2014р. позивач надав
відповідь відповідачеві на його лист
від 26.12.2013р. про продовження терміну
оренду та в котрий раз повідомив про
необхідність звільнення та повернення
об'єкту оренду, у зв'язку із закінченням
терміну дії договору оренди, про що
було викладено у листі №01-16/405від
22.10.2013р. Доказом направлення даного
листа на адресу відповідача наданий
фіскальний чек №1285 від 10.01.2014р. та опис
вкладення до цінного листа (а.с.25).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги за
первісним позовом обґрунтовані та
підлягають задоволенню повністю з
огляду на наступне.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст.143 Конституції України
встановлено, що територіальні громади
села, селища, міста безпосередньо або
через утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності.

Стаття 144 Конституції України
передбачає, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
місцеве самоврядування територіальної
громади є однією з гарантій держави.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
відповідні ради є органами
самоврядування, які представляють
відповідні територіальні громади.

Положеннями статті 17 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що відносини органів
місцевого самоврядування з
підприємствами, установами та
організаціями, що перебувають у
комунальній власності відповідних
територіальних громад, будуються на
засадах їх підпорядкованості,
підзвітності та підконтрольності
органам місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 30 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
управління об'єктами
житлово-комунального господарства
віднесено до власних повноважень
органів місцевого самоврядування.
Виконання органами місцевого
самоврядування власних повноважень
здійснюється у тому числі через
створені ними підприємства.

Отже, особа здійснює свої цивільні
права вільно, на власний розсуд,
відповідно до приписів частини 1 ст. 12
ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, згідно вимог
передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способи судового захисту цивільних
прав та інтересів встановлені статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 ГК України, цими нормами
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно приписів частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

Згідно вимог статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 763 ЦК
України договір найму укладається на
строк, встановлений договором.

Строк договору є однією із складових
його змісту. Строком є термін дії
певного договору. Строк дії договору
визначається сторонами на їх власний
розсуд. Згідно вимог передбачених ст.252
ЦК України, строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Початок строку чи його закінчення
можуть визначатися вказівкою на
календарну дату або на подію, що має
неминуче настати. Таким чином, у
випадку настання календарної дати або
відповідної події, визначених
договором, дія останнього
припиняється.

За змістом ч.7 ст.180 Господарського
кодексу України та ч.1 ст.631 Цивільного
кодексу України закінчення строку дії
договору, який визначається як час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору,
зумовлює і припинення можливості
здійснювати відповідні права
учасником договору, в даному випадку -
користуватися Відповідачем
приміщенням на правах оренди.

Частиною 1 статті 785 ЦК України
передбачено, що у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана з
урахуванням нормального зносу або у
стані, обумовленому у договорі.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено,
що законом можуть бути передбачені
особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання.

Відтак, на спірні правовідношення
поширюються також дії спеціального
закону, а саме Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

Відповідно до вимог передбачених
статтями 2, 3 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
правовою підставою користування
комунальним майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що істотною умовою
договору є - строк дії договору.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
зазначає те, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

За п.10.3. договору за місяць до
закінчення терміну дії договору
орендодавець попереджає Орендаря про
продовження договору оренди на той же
термін і на тих же умовах або про
розірвання договору. Дія договору
припиняється, зокрема, у випадку
закінчення терміну, на який він був
укладений.

Частиною 2 ст.26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" передбачено, що договір оренди
припиняється в разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Відповідно до вимог передбачених
частиною 1 ст.27 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря орендар
зобов'язаний повернути орендодавцеві
об'єкт оренди на умовах, зазначених у
договорі оренди, крім того зазначена
правова норма кореспондується з
приписами частини 1 статті 785 ЦК
України.

Як вбачається з матеріалів справи
Договір оренди №5 нерухомого майна
(будівель, споруд, приміщень)
комунальної власності територіальної
громади м.Слов'янська від 19.02.2010р.
припинив свою дію 19.12.2013р.

Крім того, приписами частини 2 ст.291 ГК
України визначено, що договір оренди
припиняється у разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Відповідно до приписів передбачених
ст.17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" та
ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем за первісним позовом, з
дотриманням приписів передбачених ст.17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" та ст.764 ЦК
України направлено відповідачу
заперечення - лист №01-16/511 від 19.12.2013р.
про відмову від продовження терміну
дії договору на новий строк та з
вимогою повернути об'єкт оренди та
лист №01-16/520 від 23.12.2013р. про відмову від
продовження терміну дії договору на
новий строк та з вимогою повернути
об'єкт оренди у строк до 26.12.2013р.

Вказані заперечення - лист №01-16/511 від
19.12.2013р. отримано відповідачем за
первісним позовом особисто 19.12.2013р., а
лист №01-16/520 від 23.12.2013р. направлено
орендарю, відповідачу за первісним
позовом по справі, поштою, що
підтверджується матеріалами справи.

Підпунктом 4.1. п.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» №12 від 29.05.2013р. визначено,
що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК
України, частини другої статті 291 ГК
України, частини другої статті 17 та
частини другої статті 26 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" вбачається, що після закінчення
строку договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. Відтак, якщо на дату
закінчення строку договору оренди і
протягом місяця після закінчення цього
строку мали місце заперечення
орендодавця щодо поновлення договору
на новий строк, то такий договір
припиняється, що підтверджується
наданими сторонами доказами.

Відповідно до приписів ст.111-28 ГПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
03.06.2008р. справа №2-11/9948-2007 та від 18.08.2009р.
справа №2/385, в яких зазначено, якщо на
дату закінчення строку договору оренди
і протягом місяця після закінчення
цього строку мали місце заперечення
орендодавця щодо поновлення договору
на новий строк, то такий договір
припиняється.

За таких обставин, враховуючи, що дія
договору оренди припинена, суд дійшов
ґрунтовного висновку, що відповідач за
первісним позовом безпідставно
продовжує користуватися орендованим
приміщенням та вважає, що позов про
зобов'язання відповідача звільнити
нежитлове приміщення, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
158,3кв.м., підлягає задоволенню повністю.

Виходячи з положень ст.173
Господарського кодексу України та
статей 11, 509 Цивільного кодексу України,
припинення зобов'язання зумовлює і
припинення існування підстави для
відповідного права, зокрема - для
подальшого перебування у відповідача
майна, отриманого за договором оренди.

Крім того, за змістом ст.84
Господарського процесуального кодексу
України у рішенні за результатами
розгляду позову про зобов'язання
виконати певну дію (в даному випадку -
звільнити об'єкт оренди) суд має
вказати строк вчинення відповідної
дії.

Враховуючи, що такий строк умовами
договору не визначений, суд дійшов
висновку про необхідність
встановлення строку вчинення
відповідних дій протягом 20 календарних
днів з моменту набрання рішенням
законної сили.

Отже, суд вважає позовні вимоги за
первісним позовом належним чином
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

03.03.2014 року відповідач за первісним
позовом, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, використав своє право
відповідно до приписів передбачених
ст.22 ГПК України та згідно вимог
передбачених ст.60 ГПК України
звернувся до суду із зустрічним
позовом до Відділу культури
Слов'янської міської ради м.Слов'янськ
про зобов'язання продовжити дію
договору оренди №5 нерухомого майна
(будівель, споруд, приміщень)
комунальної власності територіальної
громади м.Слов'янська від 19.02.2010р. на 15
років.

Подання зустрічного позову
провадиться за загальними правилами
подання позовів.

Зустрічний позов - це позов, що
подається відповідачем позивачу для
одночасного розгляду з первісним
позовом. Зустрічний позов
характеризується самостійністю
матеріально-правової вимоги
відповідача до позивача.

Зустрічний позов має певну специфіку,
яка відрізняє його від інших видів
позовів (зокрема, й від первісного).
По-перше, право подання зустрічного
позову має не будь-який учасник
судового процесу, а лише відповідач за
первісним позовом; пред'являється він
до первісного позивача. По-друге,
подання зустрічного позову є можливим
лише до по початку розгляду
господарським судом справи по суті.

Розглянувши зустрічну позовну заяву,
заслухавши пояснення представників
сторін господарський суд дійшов
висновку, що вимоги за зустрічним
позовом не обґрунтовані, безпідставні
та не підлягають задоволенню з огляду
на наступне:

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд, відповідно
до приписів частини 1 ст. 12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, згідно вимог
передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способи судового захисту цивільних
прав та інтересів встановлені статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 ГК України, цими нормами
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно приписів частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
зазначає те, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 763 ЦК
України договір найму укладається на
строк, встановлений договором.

Строк договору є однією із складових
його змісту. Строком є термін дії
певного договору. Строк дії договору
визначається сторонами на їх власний
розсуд. Згідно вимог передбачених ст.252
ЦК України, строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Початок строку чи його закінчення
можуть визначатися вказівкою на
календарну дату або на подію, що має
неминуче настати. Таким чином, у
випадку настання календарної дати або
відповідної події, визначених
договором, дія останнього
припиняється.

За змістом ч.7 ст.180 Господарського
кодексу України та ч.1 ст.631 Цивільного
кодексу України закінчення строку дії
договору, який визначається як час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору,
зумовлює і припинення можливості
здійснювати відповідні права
учасником договору, в даному випадку -
користуватися Відповідачем
приміщенням на правах оренди.

Частиною 1 статті 785 ЦК України
передбачено, що у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана з
урахуванням нормального зносу або у
стані, обумовленому у договорі.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено,
що законом можуть бути передбачені
особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання.

Отже, на спірні правовідношення
поширюються також дії спеціального
закону, а саме Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

Відповідно до вимог передбачених
статтями 2, 3 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
правовою підставою користування
комунальним майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що істотною умовою
договору є - строк дії договору.

Частиною 2 ст.26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" передбачено, що договір оренди
припиняється в разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Відповідно до вимог передбачених
частиною 1 ст.27 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря орендар
зобов'язаний повернути орендодавцеві
об'єкт оренди на умовах, зазначених у
договорі оренди, крім того зазначена
правова норма кореспондується з
приписами частини 1 статті 785 ЦК
України.

Крім того, приписами частини 2 ст.291 ГК
України визначено, що договір оренди
припиняється у разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Як вбачається з матеріалів справи
Договір оренди №5 нерухомого майна
(будівль, споруд, приміщень)
комунальної власності територіальної
громади м.Слов'янська від 19.02.2010р.
припинив свою дію 19.12.2013р.

Відповідно до приписів передбачених
ст.17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" та
ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем за первісним позовом, з
дотриманням приписів передбачених ст.17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" та ст.764 ЦК
України направлено відповідачу за
первісним позовом заперечення - лист
№01-16/511 від 19.12.2013р. про відмову від
продовження терміну дії договору на
новий строк та з вимогою повернути
об'єкт оренди та лист №01-16/520 від 23.12.2013р.
про відмову від продовження терміну
дії договору на новий строк та з
вимогою повернути об'єкт оренди у строк
до 26.12.2013р.

Вказані заперечення - лист №01-16/511 від
19.12.2013р. отримано відповідачем за
первісним позовом особисто 19.12.2013р., а
лист №01-16/520 від 23.12.2013р. направлено
орендарю, відповідачу за первісним
позовом по справі, поштою, що
підтверджується матеріалами справи.

Підпунктом 4.1. п.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» №12 від 29.05.2013р. визначено,
що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК
України, частини другої статті 291 ГК
України, частини другої статті 17 та
частини другої статті 26 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" вбачається, що після закінчення
строку договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. Відтак, якщо на дату
закінчення строку договору оренди і
протягом місяця після закінчення цього
строку мали місце заперечення
орендодавця щодо поновлення договору
на новий строк, то такий договір
припиняється.

За таких обставин, враховуючи, що дія
договору оренди припинена, суд дійшов
ґрунтовного висновку, що позивач за
зустрічним позовом безпідставно
продовжує користуватися орендованим
приміщенням та вважає, що зустрічний
позов про зобов'язання продовжити дію
договору оренди №5 нерухомого майна
(будівель, споруд, приміщень)
комунальної власності територіальної
громади м.Слов'янська від 19.02.2010р. на 15
років з огляду на надані сторонами
докази задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог передбачених
пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції
України основними засадами
судочинства є - змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Під час розгляду зазначеної справи
відповідачем за первісним позовом
належним чином не спростовано вимоги
позовної заяви, а вимоги зустрічної
позовної заяви необґрунтовані та
безпідставні.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України).

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Отже, суд, під час розгляду зазначеної
справи та дослідження наданих
сторонами доказів дійшов ґрунтовного
висновку та вважає, що позовні вимоги
за первісним позовом підлягають
задоволенню у повному обсязі, а вимоги
за зустрічною позовною заявою з огляду
на надані сторонами доказів
задоволенню не підлягають.

Судові витрати за первісним позовом
покладаються на відповідача, за
зустрічним позовом судові витрати
покладаються на позивача відповідно до
ст.49 ГПК України.

На підставі вимог передбачених ст.ст.129,
143, 144 Конституції України, п.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» №12 від 29.05.2013р., ст.ст. 2, 3, 10,
17, 26, 27 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»,
ст.ст.2, 10, 17, 30 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
ст.ст.9, 11-16, 202, 252, 509, 526, 530, 550, 598, 599, 610, 612,
626, 629, 631, 759, 761-764, 785 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 20, 67, 173, 174, 180, 284, 291
Господарського кодексу України та
керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 15, 20, 22, 28,
32-34, 36, 43, 49, 60, 75, 77, 82-85, 111-28 ГПК України,
господарський суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позовні вимоги за первісним позовом
Відділу культури Слов'янської міської
ради, м. Слов'янськ до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Слов'янськ
про зобов'язання відповідача звільнити
нежитлове вбудоване приміщення,
загальною площею 158,3кв.м., яке
знаходиться в АДРЕСА_1, задовольнити.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1)
звільнити нежитлове вбудоване
приміщення, загальною площею 158,3кв.м.,
яке знаходиться в АДРЕСА_1, протягом 20
днів з дня набрання рішення законної
сили.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на
користь Відділу культури Слов'янської
міської ради (84122, м. Слов'янськ, пл..
Жовтневої революції, 2, п/р №7402 в
ГУ ДКСУ в Донецькій області, МФО 834016,
) витрати по сплаті
судового збору в сумі 1218,00грн.

Зустрічний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Слов'янськ
до Відділу культури Слов'янської
міської ради, м. Слов'янськ про
зобов'язання відповідача продовжити
дію договору оренди нерухомого майна
№5 від 19.02.2010р. строком на 15 років,
залишити без задоволення.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано і може
бути оскаржене через господарський суд
Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня
прийняття рішення. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 26.03.2014р.

Суддя
С.В. Тоцький