ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 р.
Справа № 914/456/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Львівської філії Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто», м.
Львів,

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Скарбниця», м.
Львів,

про відшкодування шкоди в порядку
регресу в сумі 15' 739,46 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Квик Т.

Представники

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду
Львівської області Публічне
акціонерне товариство «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» в
особі Львівської філії подало позов до
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія
«Скарбниця» про відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу в
сумі 16' 739,46 грн.

Ухвалою суду від 12.02.2014р. порушено
провадження у справі, яку призначено до
розгляду на 24.02.2014р. Рух справи
відображено у відповідних ухвалах
суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
позивачем виплачено страхувальнику СП
у формі ТзОВ «Київ-Захід» страхове
відшкодування на підставі договору
добровільного страхування. Оскільки
відповідальність винного у ДТП ОСОБА_1
застрахована відповідачем, позивач
просить стягнути з останнього суму
страхового відшкодування 16' 739,46 грн. і
судовий збір у розмірі 1' 827,00 грн.

20.03.2014р. через канцелярію суду від
позивача надійшло уточнення позовних
вимог, у яких він зазначив, що у п.5
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, згідно якого відповідач і несе
відповідальність за шкоду, заподіяну
ОСОБА_1, передбачена франшиза у розмірі
1' 000,00 грн. Тому просить стягнути з
відповідача 15' 739,46 грн.

У пункті 3.10 постанови «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011р. №18 пленуму Вищого
господарського суду України звертає
увагу, що передбачені частиною
четвертою статті 22 ГПК України права
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
можуть бути реалізовані до прийняття
рішення судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК України ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній,
так і в описовій частині рішення.

Позивач скористався своїм правом і
подав заяву про зменшення позовних
вимог, у якій просив стягнути з
відповідача 15' 739,46 грн. відшкодування
шкоди в порядку регресу.

У судове засідання 25.03.2014р. представник
позивача не з'явився. Через канцелярію
суду надійшло клопотання від позивача
про розгляд справи без участі його
представника.

У судові засідання 24.02.2014р., 11.03.2014р. та
25.03.2014р. відповідач участь повноважного
представника не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового засідання, про
причини неявки не повідомив, відзиву на
позовну заяву не подав, вимог ухвал
суду не виконав, проти позову не
заперечив, тому суд вважає за можливе
розглянути справу на підставі ст.75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, повно,
всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі
обставини справи в їх сукупності,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, судом встановлено таке.

04.07.2012р. між Публічним акціонерним
товариством «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» (страховик,
позивач по справі) та СП у формі ТзОВ
«Київ-Захід» (страхувальник) укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту (далі - договір).
Забезпеченим транспортним засобом
визначено автомобіль марки «Lexus LS 570»,
2008 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1.

08.11.2012р. між Приватним акціонерним
товариством «Акціонерна страхова
компанія «Скарбниця» та ОСОБА_1
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності автомобіля «ГАЗ
33023-414», д.н.з. НОМЕР_3, що підтверджується
страховим полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності №АВ/9831651.

12.12.2012р. на автодорозі Львів-Рава-Руська
відбулася дорожньо-транспортна подія
за участю транспортних засобів «ГАЗ
33023-414», д.н.з. НОМЕР_3, яким керував
ОСОБА_1, та «Lexus LS 570», державний номерний
знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 -
водій ТзОВ «Київ-Захід».

У результаті наїзду автомобіля марки
«ГАЗ 33023-414» спричинено технічні
пошкодження автомобілю марки «Lexus LS 570».

Згідно довідки ДАІ №9124204
дорожньо-транспортна пригода сталася
внаслідок порушення ОСОБА_1 правил
маневрування.

Постановою Залізничного районного
суду м.Львова від 18.02.2013р. у справі
№462/79/13-п ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, притягнуто до адміністративної
відповідальності та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340,00 грн.

17.12.2012р. СП у формі ТзОВ «Київ-Захід»
звернулося до позивача із заявою про
страховий випадок, а 24.12.2012р. із заявою
про виплату страхового відшкодування.

Згідно висновку №288/12 експертного
авторознавчого дослідження від 25.12.2012р.
вартість відновлюваного ремонту
автомобіля марки «Lexus LS 570» з
врахуванням експлуатаційного зносу
становить 18' 390,26 грн.

24.02.2013р. позивачем складено страховий
акт № 000006739 (141798), в якому визначено
розмір страхового відшкодування у сумі
16' 739,46 грн.

01.03.2013р. позивач виплатив СП у формі
ТзОВ «Київ-Захід» 16' 739,46 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди, що
підтверджено платіжним дорученням №
6590.

12.04.2013р. та 20.11.2013р. позивач направляв на
адресу відповідача вимоги про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок ДТП, в яких просив
відшкодувати шкоду на суму 16'739,46. Проте,
зазначені заяви були залишені
відповідачем без відповіді та
реагування.

Доказів відшкодування шкоди на день
прийняття рішення відповідачем не
надано.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

У відповідності до ст.355 ГК України
об'єкти страхування, види обов'язкового
страхування, а також загальні умови
здійснення страхування, вимоги до
договорів страхування та порядок
здійснення державного нагляду за
страховою діяльністю визначаються ЦК
України, цим кодексом, законом про
страхування, іншими законодавчими
актами.

Відповідно до ст.979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про
страхування» здійснення
страхувальником виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про страхування» та статті 993 ЦК
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних затрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є, зокрема, втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Відповідно до ч.17 ст. 9 Закону України
«Про страхування» страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Оскільки позивач виплатив СП у формі
ТзОВ «Київ-Захід» згідно договору
страхове відшкодування у сумі 16' 739,46
грн., до нього відповідно до ст.27 Закону
України «Про страхування» та статті 993
ЦК України перейшло право вимоги, яке
потерпіла особа мала до особи,
відповідальної за заподіяний збиток, у
даному випадку до ОСОБА_1 Аналогічна
правова позиція висловлюється і Вищим
господарським судом України (оглядовий
лист ВГС України від 14.01.2014р. «Про деякі
питання практики вирішення спорів, що
виникають з правовідносин
страхування»).

Відповідно до статті 1166 ЦК України
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК
України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 як власника «ГАЗ 33023-414», д.н.з.
НОМЕР_3, була застрахована у ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія
«Скарбниця», а тому останнє є належним
відповідачем у справі.

Враховуючи викладене, заявлений до
стягнення розмір шкоди у сумі 15' 739,46
грн. (16' 739,46 грн. - 1' 000,00 грн. франшиза) є
обґрунтованим, а тому підлягає
стягненню з відповідача.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо в
разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст.34 ГПК України).

Виходячи зі змісту всього наведеного
вище, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача .

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.9, 25, 27 Закону України «Про
страхування», ст.ст.354, 355
Господарського кодексу України,
ст.ст.22, 979, 993, 1166, 1187, 1188, 1192 Цивільного
кодексу України та ст.ст.3, 12, 33, 34, 44, 49, 75,
82, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Скарбниця» (адреса:
вул. Саксаганського, 5, м. Львів, 79005,
ідентифікаційний ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Львівської філії (адреса: вул..
І.Франка,33/2, м. Львів, 79005,
ідентифікаційний ) 15'
739,46 грн. матеріальної шкоди та 1' 827,00
грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116
ГПК України.

Суддя
Яворський Б.І.