ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014
Справа № 905/573/14

Суддя господарського суду Донецької
області Огороднік Д.М. при секретарі
судового засідання Корові ній І.С.,
розглянувши матеріали

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Тін
Імпекс"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Армлит-Донбасс" про
представники сторін: від
позивача: від відповідача:стягнення
70009,43грн. не з'явився; Сулімова С.О. -
представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тін Імпекс" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Армлит-Донбасс" про
стягнення заборгованості на загальну
суму 70009,43грн., у тому числі основний
борг у розмірі 63239,90грн., 3% річних у
розмірі 1128,25грн., неустойки у розмірі
5641,28грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
умови договору поставки продукції
№28-05/13 від 28.05.2013 в частині своєчасної
та повної сплати вартості переданого
відповідачу товару, у зв'язку з чим
заборгованість відповідача становить
63239,90грн.

На підтвердження вказаних обставин,
позивач надав належним чином завірені
копії договору поставки продукції
№28-05/13 від 28.05.2013; видаткової накладної
№298 від 01.08.2013; товарно-транспортної
накладної №298 від 01.08.2013; довіреності
№610 від 31.07.2013; податкової накладної №4
від 01.08.2013; банківських виписок від
02.09.2013,від 05.09.2013, від 09.09.2013, від 04.10.2013.

Відповідач подав відзив на позов, в
якому позов в частині основного боргу у
розмірі 63239,90 грн. визнає у повному
обсязі.

Представники позивача та відповідача
клопотання щодо фіксації судового
процесу не заявляли, у зв'язку з чим,
розгляд справи здійснювався без
застосуванням засобів технічної
фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши їх пояснення позивача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд

В С Т А Н О В И В:

28.05.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тін Імпекс", як
постачальником (позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Армлит-Донбасс", як
покупцем (відповідач) укладено договір
про поставку №28-05/13.

Згідно п.1.4. договору постачальник
зобов'язується протягом усього строку
дії договору передавати покупцеві у
власність продукцію, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити її
на умовах, визначених даним договором.

Умови оплати визначені п.п. 4.1, 4.2, 4.3
договору, згідно яких оплата продукції
здійснюється покупцем у безготівковій
формі у національній валюті на
розрахунковий рахунок постачальника.
Покупець оплачує поставлену продукцію
за ціною, вказаною у рахунках та
накладних. Продукція оплачується на
умовах:

- 30% вартості продукції - попередня
оплата згідно рахунку;

- 20% вартості продукції - за
результатами проведення перевірки
хімічного складу продукції;

- 50% ватрості продукції - протягом 10
робочих днів з моменту відвантаження
продукції покупцеві.

- Договір дійсний до 31.12.2013 року (п.
8.2 договору).

На виконання умов договору, позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 311033,25грн. з урахуванням ПДВ, що
підтверджується видатковою накладною
№298 від 01.08.2013, товаро-транспортною
накладною від 01.08.2013, копія яких
містяться в матеріалах справи.

Товар по вищевказаній видатковій
накладній отримано уповноваженими
представником відповідача, що
підтверджується копією довіреності
№610 від 31.07.2013 на отримання
товарно-матеріальних цінностей.

З представленої вищевказаної
видаткової накладної, вбачається, що
вона підписана обома сторонами без
жодних зауважень, містить усі
необхідні відомості про товар, а також
містять відомості про фактичне
отримання продукції. Тобто, за своїми
ознаками така накладна є
підтвердженням передачі позивачем та
приймання відповідачем спірного
товару.

Відповідачем не надано жодних
зауважень щодо отримання від позивача
товару на виконання договору.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що поставка товару позивачем
відповідачу на підставі вищевказаної
видаткової накладної здійснювалась на
виконання договору №28-05/13 від 28.05.2013.

Оскільки відповідачем отримано товар,
відповідно до вищезазначеної
накладної, у позивача без будь-яких
зауважень, оплата повинна
здійснюватись в терміни, передбачені
сторонами у договорі.

Однак, як зазначає позивач, відповідач
вартість отриманого товару сплатив
частково, у зв'язку з чим виникла
заборгованість за поставлений товар у
розмірі 63239,90грн.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за своїм змістом та
правовою природою є договором
поставки, який підпадає під правове
регулювання норм ст. 712 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 264-271
Господарського кодексу України. В
частині, що не суперечить договору, до
вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного
кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. У разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до умов
укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідач умови п. 4.3 договору у
повному обсязі не виконав, вартість
товару у повному обсязі не оплатив.

19.11.2013 позивач направив відповідачу
претензією б/н про оплату
заборгованості на загальну суму
63239,90грн. Відповідач відповіді на
вищезазначену претензію не надав,
кошти не перерахував.

Відповідач, в порушення умов договору,
вартість отриманого від позивача
товару, у розмірі 63239,90грн. позивачу не
оплатив. Сума заборгованості
відповідача перед позивачем складає
63239,90грн., яка повністю визнана
відповідачем у відзиві на позовну
заяву, який підписаний директором
відповідача.

Крім того, з акту звірки взаємних
розрахунків вбачається, що станом за
період 01.01.2013-05.02.2014 розмір
заборгованості відповідача перед
позивачем становить 63239,90грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Беручи до уваги викладене, суд вважає
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу у розмірі 63239,90 грн.
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню повністю.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позивач на підставі п. 6.1
договору просить стягнути з
відповідача неустойку за період з
09.09.2013 по 03.10.2013, яку нараховує на суму
263239,90 грн., яка була оплачена
відповідачем з порушення строків
передбачених договором, у розмірі 2704,52
грн. та за період 04.10.2013 по 24.01.2014, яку
нараховує на суму заборгованості у
розмірі 63239,90 грн. у розмірі 2936,76 грн.

П. 6.1. договору передбачає, що у випадку
порушення строку поставки або оплати
продукції, винна сторона сплачує
неустойку у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст. 218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені наданий
позивачем, суд визнає його не вірним,
оскільки позивачем нарахована пеня на
суму заборгованості меншу ніж була
наявна з урахуванням часткових оплат
та за період менший ніж він мав право
нараховувати згідно норм чинного
законодавства. Однак, суд не може
обмежити право позивача самому обирати
суму заборгованості, на яку нарахувати
пеню та відповідно період за який
нараховувати пеню.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення пені підлягають задоволенню
за розрахунком суду на суму 5641,28 грн.

Матеріалами справи доведено, що строки
виконання грошового зобов'язання
відповідачем порушені, так як до
пред'явлення позивачем позову щодо
стягнення 3% річних фактично залишилось
невиконаним грошове зобов'язання
відповідача перед позивачем.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не
звільняє боржника від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, що прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних
позивача суд визнає його невірним,
оскільки позивачем нараховані 3% річних
на суму заборгованості меншу ніж була
наявна з урахуванням часткових оплат
та за період менший ніж він мав право
нараховувати згідно норм чинного
законодавства. Однак, суд не може
обмежити право позивача самому обирати
суму заборгованості, на яку нарахувати
3% річних та відповідно період за який
нараховувати 3% річних.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення 3% річних підлягають
задоволенню за розрахунком суду на
суму 1128,25 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати підлягають стягненню з
відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повнісю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Армлит-Донбасс" (86700, Донецька область,
м.Харцизьк, вул. Огарьова, 67, з будь якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час
виконавчого провадження) на Товариства
з обмеженою відповідальністю "Тін
Імпекс" (29000, м.Хмельницький, вул..
Свободи, 36, ) суму
основного боргу у розмірі 63239
(шістдесят три тисячі двісті тридцять
дев'ять) грн. 90 коп., пеню у розмірі 5641
(п'ять тисяч шістсот сорок один) грн.
28коп., 3% річних у розмірі 1128 (одна тисяча
сто двадцять вісім) грн. 25 коп., судовий
збір у розмірі у розмірі 1827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00коп.

3. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Суддя
Д.М.
Огороднік

Дата складення повного рішення 24.03.2014.