ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р.
Справа № 914/4463/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.

розглянув апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 від 06.02.2014р. №15

на рішення господарського суду
Львівської області від 27.01.2013р.

у справі №914/4463/13

за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.Стрий
Львівської області

про стягнення 62931,96 грн. заборгованості

за участю представників:

- від позивача - Жарський І.Р.

- від відповідача - ОСОБА_4

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України, роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 27.01.2013р. у справі
№914/4463/13 (суддя Сухович Ю.О.) позовні
вимоги публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" (надалі - ПАТ КБ
«Приватбанк») задоволено повністю та
стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2) на користь
позивача 47223,87 грн. заборгованості за
кредитом, 10263,32 грн. заборгованості по
процентах за користування кредитом,
3313,63 грн. пені за несвоєчасне
повернення кредиту, 2131,14 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом та 1720,50 грн.
судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що між
сторонами виникли відносини
кредитування та кредитного
обслуговування відповідно до положень
гл. 71 ЦК України і що сторонами було
досягнуто згоди за всіма істотними
умовами договору. Матеріалами справи
підтверджено, що відповідач не виконав
належним чином свої зобов'язання по
кредитному договору, заборгованість в
добровільному порядку не сплатив,
заходів щодо погашення заборгованості
не вжив, відтак позовні вимоги, з
врахуванням вищенаведених правових
норм, є обґрунтованими і підлягають до
задоволення повністю.

Дане рішення оскаржив відповідач,
оскільки вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував та не довів
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору, дійшов висновків, які
невідповідають обставинам справи, а
також невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в позові.

Скаржник зазначив, що приймаючи
рішення, суд дійшов невірного висновку
про те, що підписання заяви на
банківське обслуговування
прирівнюється до укладення кредитного
договору на умовах приєднання із
врахуванням Умов та правил надання
банківських послуг та Тарифів банку.
При цьому, звертає увагу, що на його
думку, сторонами не було дотримано
письмової форми правочинну. Крім того,
при прийнятті позовної заяви до
розгляду суд не повернув позовну заяву
позивачу, незважаючи на те, що до
позовної заяви не було додано доказів
направлення її відповідачу.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, позивач подав до суду відзив, в
якому просив рішення місцевого
господарського суду залишити без змін
та зазначив, що із врахуванням положень
207, 634, 639, 1055 ЦК України сторонами
належним чином дотримано письмову
форму договору, який складається з
декількох документів, а саме заяви
відповідача, Умов та правил надання
банківських послуг та Тарифів банку і є
за своєю суттю договором приєднання.
Крім того, сторонами вчинялись
фактичні дії на виконання цього
договору.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

28.04.2011р. ФОП ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ
"Приватбанк" із заявою про відкриття
поточного рахунку НОМЕР_1 (а.с. 31), за
якою відповідач приєднався до Умов та
правил надання банківських послуг
(надалі - Умови, а.с. 32-39), Тарифів банку
(а.с. 40-41), які разом із заявою складають
договір банківського обслуговування
(надалі - договір).

Відповідно до поданої заяви та Умов,
відповідачу з 26.07.2012р. було встановлено
кредитний ліміт на поточний рахунок
НОМЕР_1 в розмірі 50000,00 грн., що
підтверджується випискою по рахунку
(а.с. 46-49) та довідкою про розміри
встановлених кредитних лімітів від
05.11.2013р. (а.с. 42).

Як вбачається із виписки по
банківському рахунку відповідача та
розрахунку заборгованості (а.с. 43-45),
банк, відповідно до умов договору,
надавав відповідачу кредит, а
відповідач здійснював часткове його
погашення.

Проте, в порушення умов договору, ФОП
ОСОБА_2 своїх зобов'язань належним
чином не виконала та не повернула
отримані кошти, проценти та комісію за
користування кредитом. Згідно
розрахунку позивача, у зв'язку з
вказаними порушеннями у відповідача
виникла заборгованість в розмірі 62931,96
грн. (47223,87 грн. заборгованості за
кредитом, 10263,32 грн. заборгованості по
процентах за користування кредитом,
3313,63 грн. пені за несвоєчасне
повернення кредиту, 2131,14 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом).

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою досудового врегулювання спору
позивач надсилав відповідачу
претензію від 17.10.2013р. з вимогою про
погашення боргу. Проте, дана претензія
залишена без відповіді та задоволення
(а.с. 51-53). Вказані обставини стали
підставою звернення ПАТ КБ
«Приватбанк» із позовом до ФОП ОСОБА_2

Судова колегія, заслухавши пояснення
сторін, оцінивши подані сторонами
докази на відповідність їх фактичним
обставинам і матеріалам справи, вважає,
що підстави для задоволення
апеляційної скарги та, відповідно,
скасування оскаржуваного рішення -
відсутні, з огляду на наступне:

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 345 ГК України визначено, що
кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Положеннями ст.627 ЦК України визначено,
що сторони є вільні в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч.1 ст.181 ЦК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Згідно п.1 ст.364 ЦК України договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
Умовами і правилами надання
банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк»
(а.с. 32-39) встановлено мету та порядок
встановлення розміру кредиту (п.п. 3.18.1.1,
3.18.1.6), строк надання кредиту (п. 3.18.1.8),
умови і порядок його видачі та
погашення (п.п. 3.18.1, 3.18.4), види
забезпечення зобов'язань позичальника
(п.3.18.3), порядок плати за кредит (п.3.18.4),
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту (п. 3.18.2). Відсоткові ставки та
порядок їх зміни встановлені у
вищевказаних Умовах (п.п. 3.18.1.9, 3.18.1.12,
13.18.4) та Тарифах ПАТ КБ «Приватбанк»
(а.с. 40-41).

Як випливає із змісту заяви
відповідача від 28.04.2011р. про відкриття
поточного рахунку, останній приєднався
до Умов та правил надання банківських
послуг, в тому числі до Умов та правил
обслуговування за розрахунковими
картками, та до Тарифів банку, що
розміщені в мережі Інтернет на сайті
http://privatbank.ua, які разом із заявою та
карткою зі зразками підписів складають
договір банківського обслуговування
та взяв на себе зобов'язання виконувати
умови договору.

У вказаній заяві передбачено
можливість встановлення банком
кредитного ліміту в разі відсутності
чи недостатності коштів на рахунку
клієнта із врахуванням вищезгаданих
Умов та Тарифів.

Зважаючи на вищенаведені обставини,
передбачену чинним законодавством
можливість викладення правочину у
письмовій формі шляхом фіксації його в
кількох документах, передбачений ст.364
ЦК України інститут договору
приєднання, а також на наявність всіх
істотних умов договору у документах, що
становлять договір банківського
обслуговування, колегія суддів вважає
необґрунтованими твердження скаржника
про те, що сторонами не було дотримано
письмової форми правочину та про те, що
підписання заяви на банківське
обслуговування не прирівнюється до
укладення кредитного договору.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено,
що до відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 (договір позики), якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.ст. 1048, 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Згідно положень ч.3 ст.346 ГК
України, кредити надаються банками під
відсоток. Надання безвідсоткових
кредитів забороняється, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до п. 3.18.1.1. Умов, кредитний
ліміт на поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів клієнта,
в межах кредитного ліміту. Про розмір
ліміту банк повідомляє клієнта на свій
вибір або в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банка та клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших). Банк здійснює
обслуговування ліміту клієнта, що
полягає в проведенні його платежів
понад залишок коштів на поточному
рахунку клієнта, при наявності вільних
грошових ресурсів, за рахунок
кредитних засобів в межах ліміту,
шляхом дебетування поточного рахунку.
При цьому виникає дебетове сальдо.

Пунктом 3.18.6.1. Умов передбачено, що
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку клієнта
здійснюється з моменту подачі клієнтом
до банку заяви на приєднання до Умов та
правил надання банківських послуг (або
у формі заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки, або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовою або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі) та/або з моменту надання
клієнтом розрахункових документів на
використання коштів у рамках
кредитного ліміту в межах зазначених у
ньому сум, і діє в обсязі перерахованих
засобів до повного виконання
зобов'язань сторонами.

Відповідно до п. 3.18.1.3. Умов, кредит
надається в обмін на зобов'язання
клієнта щодо його повернення, сплаті
процентів та винагороди.

Згідно розділу 3.18.4. Умов, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня клієнт сплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнулення дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (надалі - "період, в який
дебетове сальдо підлягає обнуленню"),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі, 0% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнуленню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленнню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню.

У випадку непогашеним кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнуленню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду; в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні клієнтом
будь-якого з грошового зобов'язання
клієнт сплачує банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48
(сорок вісім)% річних від суми залишку
непогашеної заборгованості. У разі
порушення клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання банківських послуг, клієнт
сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня.

Відповідно до п. 3.18.4.4. Умов, клієнт
сплачує банку винагороду за
використання ліміту у відповідності з
п. 3.18.1.6., 3.18.2.3.2. 1-го числа кожного місяця
у розмірі 0,90% від суми максимального
сальдо кредиту, який існував на кінець
банківського дня за попередній місяць,
у порядку, передбаченому Умовами та
правилами надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, згідно із умовами договору та
вимогами ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що зазвичай
ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
За ст. 612 ЦК України, боржник вважається
таким, що прострочив зобов'язання, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду що, з огляду на те,
що між сторонами виникли відносини
кредитування та кредитного
обслуговування та у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за кредитним
договором, з нього слід стягнути 47223,87
грн. заборгованості за кредитом, 10263,32
грн. заборгованості по процентах за
користування кредитом та 2131,14 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 3.18.2.3.4. Умов передбачено, що
банк має право при порушенні клієнтом
своїх зобов'язань змінити умови
кредитування, вимагати від клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

Відповідно до 3.18.5.1 Умов, при порушенні
клієнтом будь-якого із зобов'язань по
сплаті відсотків за користування
кредитом, передбачених п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1,
3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення
кредиту, передбачених п.п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3,
3.18.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п.
3.18.2.2.5, 3.18.4,4, 3.18.4.5, 3.18.4.6 клієнт сплачує
банку за кожний випадок порушення пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня, (у % річних) від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. А у випадку
реалізації банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, клієнт сплачує банку пеню у
розмірі, зазначеному в п.3.18.4.1.3. від суми
заборгованості за кожний день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

Пунктом 3.18.5.4 Умов встановлено, що
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбачений п. 3.18.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3,
здійснюється протягом 3 (трьох) років з
дня, коли відповідне зобов'язання мало
бути виконано клієнтом.

У зв'язку з цим та згідно із поданим
позивачем розрахунком, з відповідача
підлягають до стягнення 3313,63 грн. пені.

Твердження скаржника про не надіслання
йому позовної заяви спростовуються
матеріалами справи, а саме - описами
вкледання до цінних листів, відповідно
до яких позовна заява з додатками були
надіслані на поштову адресу
відповідача (АДРЕСА_1) 10.11.2013р. та 01.12.2013р.
(а.с. 55-56, 70-71).

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судові витрати по апеляційній скарзі, в
порядку ст.49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 27.01.2013р. у справі
№914/4463/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
28.03.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Новосад Д.Ф.