ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р.Справа № 922/426/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом Іноземне підприємство
"Центр-Автокраїна", м. Київ до ТОВ
агрофірма "Рассвет", с. Тернова про
стягнення коштів у розмірі 5 235 598,13 грн.
за участю представників сторі:

позивача - Хоменко С.І., довіреність від
06 лютого 2014 року

відповідача - Герих О.І., довіреність
від 01 лютого 2014 року

за відсутності клопотання сторін
технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Іноземне підприємство
"Центр-Автокраїна", м. Київ, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірма "Рассвет",
с. Тернова, заборгованість за договором
поворотної фінансової допомоги №
ТТ/ФП001-335 від 08 жовтня 2009 року у розмірі
5 150 937,00 грн. та 3% річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання у
розмірі 12 877,34 грн. Також до стягнення з
відповідача заявлені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що 08 жовтня 2009 року
між ТОВ "Технотранс 2006" та відповідачем
- ТОВ агрофірма "Рассвет", с. Тернова,
укладено договір поворотної
фінансової допомоги № ТТ/ФП001-335, за
яким ТОВ "Технотранс 2006" надало
відповідачу поворотну фінансову
допомогу у розмірі 5 150 937,00 грн., строк
повернення якої, відповідно до пункту
3.3 договору (в редакції додаткової
угоди від 28 жовтня 2008 року до договору
поворотної фінансової допомоги
№ТТ/ФП001-335 від 08 жовтня 2009 року),
встановлено до 31 грудня 2013 року. 09
червня 2011 року між ТОВ "Технотранс 2006"
та ТОВ "Харківська автомобільна
торгівельна компанія" укладено договір
уступки права вимоги № ХАТК/Р015-09, за
умовами якого право вимоги
заборгованості у розмірі 5 150 937,00 грн.,
що виникла за договором поворотної
фінансової допомоги № ТТ/ФП001-335 від 08
жовтня 2009 року, було передано ТОВ
"Харківська автомобільна торгівельна
компанія". 02 липня 2013 року між ТОВ
"Харківська автомобільна торгівельна
компанія" та ІП "Центр-Автокраїна"
укладено договір уступки прав вимоги №
ЦА/Р015-38, внаслідок якого ІП
"Центр-Автокраїна" набуло права вимоги
заборгованості у розмірі 5 150 937,00 грн. за
договором поворотної фінансової
допомоги № ТТ/ФП001-335 від 08 жовтня 2009
року. Оскільки заборгованість у
розмірі 5 150 937,00 грн. відповідачем не
була погашена, позивачем, окрім суми
основного боргу, нараховано
відповідачу на підставі ст. 625 ЦК
України 3% річних у сумі 12 877,34 грн. В
якості правових підстав позивач
посилається на приписи ст.ст. 512, 514, 526,
530, 625, 1049, 1050 ЦК України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13 лютого 2014
року прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/426/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 03
березня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17 лютого 2014
року задоволено заяву позивача про
забезпечення позову, вжито заходи до
забезпечення позову по справі № 922/426/14
в межах суми 5 238 721,34 грн. шляхом
накладення арешту на: грошові кошти
відповідача, що знаходяться на його
банківських рахунках, на майно
(автомобілі) відповідача та на будівлі
та споруди насіннєвого заводу,
розташованого за адресою: Харківська
область, Харківський район, сел. Веселе,
вул. Радгоспна, 28.

28 лютого 2014 року до
господарського суду Харківської
області від позивача надійшов
супровідний лист (вх. № 6937), в якому
позивач просить суд долучити до
матеріалів справи витребувані судом
документи, який разом з доданими до
нього документами долучено до
матеріалів справи.

В призначене судове засідання 03
березня 2014 року представники сторін
з'явилися.

Позивач надав до суду заяву (вх. №
7061) про збільшення розміру позовних
вимог, в якій просить суд стягнути з
відповідача суму основного боргу у
розмірі 5 150 937,00 грн., пеню у розмірі 39
147,12 грн., штраф у розмірі 10 301,87 грн.,
інфляційні нарахування у розмірі 10 301,87
грн. та 3% річних у розмірі 24 910,27 грн.;
просив суд прийняти зазначену заяву до
розгляду та продовжити розгляд справи
з її врахуванням.

Відповідач проти прийняття до
розгляду заяви позивача про збільшення
розміру позовних вимог не заперечував,
водночас в засіданні суду звернувся з
усним клопотанням про відкладення
розгляду справи з метою ознайомлення з
матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 березня 2014
року, з посиланням на статтю 57, пункт 6
статті 63, положення пунктів 3.10 - 3.12
Постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011
року № 18, повернуто позивачу заяву про
збільшення позовних вимог без
розгляду; керуючись ст. 22 ГПК України
задоволено усне клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, розгляд справи відкладено на 11
березня 2014 року.

07 березня 2014 року позивач через
канцелярію суду надав заяву від 03
березня 2014 року (вх. № 7781 від 07.03.2014 р.)
про збільшення розміру позовних вимог,
в якій зазначив, що окрім суми
основного боргу у розмірі 5 150 937,00 грн. з
відповідача підлягає стягненню пеня у
розмірі 39 147,12 грн., штраф у розмірі 10 301,87
грн., інфляційні нарахування у розмірі
10 301,87 грн. та 3% річних у розмірі 24 910,27
грн.; просить суд стягнути з
відповідача 5 150 937,00 грн. основного
боргу, 39 147,12 грн. пені, 10 301,87 грн. штрафу,
10 301,87 грн. інфляційних нарахувань та 24
910,27 грн. 3% річних. Заяву позивача
долучено до матеріалів справи.

В засідання 11 березня 2014 року
представники сторін з'явилися.

Позивач просить суд прийняти
заяву про збільшення позовних вимог до
розгляду.

Відповідач вирішення питання
щодо заяви позивача залишив на розсуд
суду, водночас відповідач звернувся до
суду із клопотанням про скасування
заходів забезпечення позову (вх. № 8019)
та клопотанням про призначення
експертизи (вх. № 8026), які долучено до
матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 11
березня 2014 року, з врахуванням пункту
3.11 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11
року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" та ст. 22 ГПК України,
прийнято заяву позивача про збільшення
розміру позовних вимог від 03 березня 2014
року до розгляду по справі № 922/426/14.

В засіданні суду 11 березня 2014 року
оголошено перерву до 12 березня 2014 року.

Під час перерви 12 березня 2014 року
відповідачем надано заяву (уточнену)
про скасування заходів забезпечення
позову (вх. № 8167); позивачем надано
заперечення на клопотання відповідача
про призначення експертизи (вх. № 8142).
Надані сторонами документи долучено до
матеріалів справи.

12 березня 2014 року після перерви
засідання суду було продовжено.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12 березня 2014
року заяви відповідача про скасування
заходів забезпечення позову
задоволено, скасовано заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
господарського суду Харківської
області від 17 лютого 2014 року у справі №
922/426/14.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12 березня 2014
року відмовлено відповідачу у
задоволенні клопотання про
призначення почеркознавчої
експертизи. Розгляд справи відкладено
на 19 березня 2014 року

19 березня 2014 року відповідач
звернувся до суду з клопотанням (вх. № 18
від 19.03.2014 р.) про колегіальний розгляд
справи та клопотанням (вх. № 9331 від
19.03.2014 р.) про залучення в якості третіх
осіб, що не заявляють самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача
ТОВ "Технотранс 2006" та ТОВ "Харківська
автомобільна торгівельна компанія".

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 19 березня 2014
року відмовлено відповідачу у
задоволенні клопотання про
колегіальний розгляд справи № 922/426/14.

Дослідивши клопотання
відповідача про залучення в якості
третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача ТОВ "Технотранс 2006" та
ТОВ "Харківська автомобільна
торгівельна компанія", вислухавши
позиції представників сторін, судом
встановлено наступне:

Відповідач, в обґрунтування клопотання
про залучення до участі у справі в
якості третіх осіб вказує на те, що
рішення по справі стосуватиметься
заявлених в клопотанні осіб, а також на
те, що в матеріалах справи відсутні
належні докази укладення договорів
уступки прав вимоги. Крім того,
відповідач вказує на можливе звернення
сторони за договором - ТОВ "Технотранс
2006" з вимогами до відповідача про
стягнення коштів за договором
поворотної фінансової допомоги, а
відтак залучення третіх осіб сприятиме
об'єктивному розгляду справи.

Представник позивача проти
вказаного клопотання заперечує, вважає
його таким, що направлено на
затягування розгляду справи.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про залучення до участі у
справі в якості третіх осіб, що не
заявляють самостійні вимоги на предмет
спору на стороні позивача, ТОВ
"Технотранс 2006" та ТОВ "Харківська
автомобільна торгівельна компанія",
визнав його таким, що не підлягає
задоволенню. Доводи відповідача про
відсутність належних доказів
укладення договорів уступки прав
вимоги спростовуються матеріалами
справи, оскільки позивачем надано до
суду належним чином завірені копії,
підтверджені наданими для огляду в
судовому засіданні оригіналами,
документів, які свідчать про укладення
договорів уступки прав вимоги, а також
передачі всіх належних документів під
час укладення договорів уступки прав
вимоги відповідно до вимог ст. 517 ЦК
України. Крім того позивачем надано
документи, що свідчать про виконання
позивачем своїх зобов'язань перед ТОВ
"Харківська автомобільна торгівельна
компанія", пов'язаних з виконанням умов
договору уступки права вимоги,
укладених між ними. Таким чином,
рішення суду у даній справі стосується
виключно прав та обов'язків сторін у
справі.

Зауваження відповідача про можливе
звернення інших осіб з вимогами про
стягнення з відповідача сум коштів за
договором поворотної фінансової
допомоги № ТТ/ФП001-335 від 08 жовтня 2009
року взагалі не приймається судом до
уваги, оскільки є безпідставним
припущенням. Крім того, в разі
звернення вимог інших осіб про
стягнення коштів за договором
поворотної фінансової допомоги
відповідач не позбавлений можливості
захисту своїх прав, в тому числі у
судовому порядку, відповідно до вимог
чинного законодавства з урахуванням
судового рішення по даній справі.

Крім іншого, в клопотанні відповідача
міститься посилання на можливе
звернення зі скаргою на дії судді в
даній справі у разі незадоволення
клопотання про залучення третіх осіб
на стороні позивача. Такі зауваження
судом розцінюються як намагання
здійснення тиску на суд та не
вважаються за передбачену
процесуальним законом підставу
задоволення клопотання про залучення
третіх осіб у справі, натомість
свідчать про намагання відповідача
штучно затягнути розгляд справи.

Позивач підтримав позовні вимоги з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог та просив суд їх
задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечував.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами у
відповідності до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

08 жовтня 2009 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Технотранс 2006" та Товариством з
обмеженою відповідальністю агрофірма
"Рассвет" було укладено договір
поворотної фінансової допомоги №
ТТ/ФП001-355, за яким ТОВ "Технотранс 2006"
надало ТОВ агрофірма "Рассвет"
поворотну фінансову допомогу в розмірі
5 150 937,00 грн.

Вказана фінансова допомога була
перерахована на адресу ТОВ агрофірма
"Рассвет" в безготівковій формі
платіжними дорученнями: № 162 від 20.10.2009
року на суму 1 000 000,00 грн.; № 179 від 21.10.2009
року на суму 1 000 000,00 грн.; № 196 від 27.10.2009
року на суму 1 000 000,00 грн.; № 204 від 28.10.2009
року на суму 1 000 000,00 грн. та № 209 від
29.10.2009 року на суму 1 150 937,00 грн.

Пунктом 3.3. вказаного договору
повернення фінансової допомоги
здійснюється до 07 жовтня 2010 року.
Водночас, 28 жовтня 2009 року сторонами
договору було укладено додаткову угоду
до договору поворотної фінансової
допомоги, згідно якої строк
повернення фінансової допомоги
встановлено до 31 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 5.3 договору, у випадку
порушення ТОВ агрофірма "Рассвет"
строку повернення фінансової допомоги
в розмірах та порядку, встановлених
розділом 3 договору більш ніж на 25
банківських днів, ТОВ агрофірма
"Рассвет" виплачує ТОВ "Технотранс 2006"
пеню в розмірі 0,02 % від суми,
несвоєчасно перерахованої чи не
перерахованої отриманої фінансової
допомоги за кожний календарний день
прострочки, починаючи з першого
календарного дня прострочки і
закінчуючи 25 банківським днем
прострочки. У випадку, якщо прострочка
з боку ТОВ агрофірма "Рассвет" складає
26 і більше банківських днів, останній
сплачує ТОВ "Технотранс 2006" штраф у
розмірі 0,2 % від суми фактичної
заборгованості (суми несвоєчасно
перерахованої (не перерахованої)
отриманої фінансової допомоги),
існуючої на кінець 26 банківського дня
прострочки.

09 червня 2011 року між ТОВ "Технотранс 2006"
та ТОВ "Харківська автомобільна
торгівельна компанія" було укладено
договір уступки права вимоги №
ХАТК/Р015-09, відповідно до якого ТОВ
"Технотранс 2006" уступило ТОВ
"Харківська автомобільна торгівельна
компанія" право вимоги від ТОВ
агрофірма "Рассвет" основної
заборгованості в розмірі 5 150 937,00 грн.,
що виникла за договором поворотної
фінансової допомоги № ТТ/ФП001-355 від
08.10.2009 року, укладеного ТОВ "Технотранс
2006" та ТОВ агрофірма "Рассвет".

02 липня 2013 року між ТОВ "Харківська
автомобільна торгівельна компанія" та
ІП "Центр-Автокраїна" було укладено
договір уступки вимоги (цесії) №
ЦА/Р015-38, відповідно до якого ТОВ
"Харківська автомобільна торгівельна
компанія" уступила на адресу ІП
"Центр-Автокраїна" право вимоги від ТОВ
агрофірма "Рассвет" основної
заборгованості в розмірі 5 150 937,00 грн.,
що виникла за договором поворотної
фінансової допомоги № ТТ/ФП001-355 від
08.10.2009 року, укладеного між ТОВ
"Технотранс 2006" та ТОВ агрофірма
"Рассвет". Право вимоги, що уступалось,
належало ТОВ "Харківська автомобільна
торгівельна компанія" на підставі
договору уступки права вимоги №
ХАТК/Р015-09 від 09 червня 2011 року.

Надаючи правову кваліфікацію спору у
даній справі, з врахуванням
встановлених обставин та оцінивши
докази в їх сукупності суд дійшов
наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст. 173
Господарського кодексу України.

Матеріали справи свідчать про те, що
між сторонами у справі виникли
зобов'язання, які за своєю правовою
природою є договором позики, до якого
повинні застосовуватись положення
Цивільного кодексу України, що
регулюють загальні положення про
зобов'язання та про умови виконання
зобов'язання, а також положення
параграфу 1 глави 71 Цивільного
кодексу України.

Згідно статей 1046, 1047 ЦК України, за
договором позики, який укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми, одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Водночас, за приписами статті 1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. В розумінні ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею ст. 1050 ЦК України унормовано,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

В ході судового розгляду встановлено
та підтверджено матеріалами справи, що
кошти в рамках договору поворотної
фінансової допомоги було перераховано
ТОВ "Технотранс 2006" на банківський
рахунок відповідача.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Представником відповідача було
підтверджено отримання вказаних
коштів, які було використано
відповідачем у власній господарській
діяльності.

Матеріалами справи підтверджено
повідомлення позивачем на адресу
відповідача про укладення договорів
уступки прав вимоги та заміну
кредитора у зобов'язанні (лист та
поштове повідомлення від 11.02.2014 р., а. с.
53, 97).

Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 518 ЦК України, боржник має
право висувати проти вимоги нового
кредитора у зобов'язанні заперечення,
які він мав проти первісного кредитора
на момент одержання письмового
повідомлення про заміну кредитора.

Під час розгляду справи в суді
відповідачем не було надано заперечень
проти майнових вимог позивача. Також
відповідачем не було надано доказів,
які би свідчили про повернення
отриманих в рамках договору поворотної
фінансової допомоги коштів позивачу чи
первісному кредитору - ТОВ "Технотранс
2006".

Таким чином, в процесі розгляду справи
встановлено наявність зобов'язання
відповідача повернути позивачу суму
коштів у розмірі 1 150 937,00 грн., отриманих
за договором поворотної фінансової
допомоги № ТТ/ФП001-335 від 08 жовтня 2009
року.

Крім того, позивачем було пред'явлено
до стягнення 39 147,12 грн. пені, 10 301,87 грн.
штрафу, 10 301,87 грн. інфляційних
нарахувань та 24 910,27 грн. 3% річних з
наданням відповідного розрахунку пені,
штрафу, інфляційних втрат та 3% річних
(а. с. 73, 74).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 4.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як і інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно п. 18 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" за змістом
статті 552, частини другої статті 625 ЦК
України інфляційне нарахування на суму
боргу за порушення боржником грошового
зобов'язання, вираженого в
національній валюті, та три проценти
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
суд має виходити з того, що ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання.

Відповідач проти розрахунків річних
та інфляційних не заперечував, контр
розрахунок суду не надав.

Приймаючи до уваги встановлений судом
факт прострочення відповідачем
виконання основного грошового
зобов'язання, суд визнав позовні вимоги
позивача про стягнення на його користь
з відповідача 10 301,87 грн. інфляційних
нарахувань (за період січень 2014 р.) та 3%
річних у розмірі 24 910,27 грн. (за період
січень-лютий 2014 р.) обґрунтованим,
доведеними матеріалами справи та
підлягаючими задоволенню.

Невиконання зобов'язання або виконання
його з порушенням умов, визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання), визнається згідно зі ст. 610
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання, в результаті чого
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом (ст. 611 Цивільного
кодексу України) як-то, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як з'ясовано судом та вказано вище в
рішенні суду, умовами пункту 5.3
договору передбачено відповідальність
відповідача як у вигляді пені, так і у
вигляді штрафу у випадку порушення
останнім строків повернення коштів.

Відповідач визнаний судом таким,
що прострочив виконання зобов'язання
по поверненню коштів. Водночас
представник позивача проти
розрахунків позивача щодо пені та
штрафу також не заперечував.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
перевіривши правильність здійснених
розрахунків, суд визнав позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені у розмірі 39 147,12 грн. та штрафу у
розмірі 10 301,87 грн. обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи та
підлягаючими задоволенню.

Судові витрати, відповідно до
приписів статті 49 ГПК України, у
розмірі 73 080,00 грн. судового збору
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 1, 4, 12, 22, 27, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірма "Рассвет",
62421, Харківська область, Харківський
район, с. Тернова (в тому числі з р/р
701 в філії АБ "Південний" м. Київ,
МФО 320917, ) на користь
Іноземного підприємства
"Центр-Автокраїна", 04073, м. Київ, пров.
Балтійський, 20 (п/р № 1301 в АБ
"Південний" м. Київ, МФО 320917 ) 5 150 937,00 грн. основного боргу, 10
301,87 грн. інфляційних нарахувань, 24 910,27
грн. 3% річних, 39 147,12 грн. пені, 10 301,87 грн.
штрафу та 73 080,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 21.03.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/426/14