ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р.
Справа № 914/182/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Дякович О.В.

Суддів
Данко Л.С.

Якімець Г.Г.

за участю представників:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

розглянувши апеляційну скаргу
Львівського комунального підприємства
«Львівелектротранс»,

м. Львів № 30/-332 від 27.02.2014 року

на ухвалу Господарського суду
Львівської області від 18.02.2014 року

у справі № 914/182/14 (суддя Запотічняк О.)

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м. Львів

до відповідача: Львівського
комунального підприємства
«Львівелектротранс», м. Львів

про стягнення 209 109,02 грн..

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 18.02.2014 року у
справі № 914/182/14 (суддя Запотічняк О.Д.)
зустрічну позовну заяву Львівського
комунального підприємства
«Львівелектротранс», м. Львів до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Львів про стягнення безпідставно
набутих коштів за розміщення
автостоянки за адресою: АДРЕСА_1
повернуто без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою
місцевого господарського суду
Львівське комунальне підприємство
«Львівелектротранс» (надалі - ЛКП
«Львівелектротранс») оскаржило її в
апеляційному порядку, звернувшись до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою № 30/-332 від 27.02.2014 року (вх.
01-05/1092/14 від 11.03.2014 року), в якій просить
оскаржувану ухвалу Господарського
суду Львівської області від 18.02.2014 року
скасувати як таку, що порушує законні
права сторін судового процесу та
просить визнати достатньо законних
підстав для розгляду зустрічної
позовної заяви та направити її на новий
судовий розгляд.

Свої доводи скаржник мотивує тим, що
місцевим господарським судом було
винесено оскаржувану ухвалу без
обговорення у судовому засіданні
сторонами, крім того, зазначає, що в
проханні відповідача про проведення
експертизи для визначення ціни позову,
було безпідставно відмовлено.

Сторони участі уповноважених
представників в дане судове засідання
не забезпечили, хоча своєчасно та
належним чином були повідомлені про
час та місце розгляду апеляційної
скарги, про що свідчать наявні в
матеріалах справи повідомлення про
вручення поштового відправлення
№07138922, №07138914.

20 березня 2014 року відповідач подав
клопотання №30-503 від 19.03.2014 року про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
уповноваженого представника, оскільки
останній задіяний в іншому судовому
засіданні.

Зважаючи на ту обставину, що сторони
належним чином були повідомлені про
час та місце розгляду апеляційної
скарги, а в матеріалах справи достатньо
доказів для прийняття законного та
обґрунтованого рішення, з врахуванням
строку розгляду апеляційної скарги на
ухвалу місцевого господарського суду,
передбаченого ч. 2 ст. 102 ГПК України,
судова колегія дійшла висновку про
відмову в задоволенні поданого
клопотання та можливість розгляду
апеляційної скарги за відсутності
представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Аналізом матеріалів справи колегією
суддів Львівського апеляційного
господарського суду встановлено, що в
провадженні господарського суду
Львівської області знаходиться справа
№ 914/182/14 за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Львівського
комунального підприємства
«Львівелектротранс» про стягнення 209
109,02 грн.

За приписами частини 1 статті 60
Господарського процесуального кодексу
України відповідач має право до
початку розгляду господарським судом
справи по суті подати до позивача
зустрічний позов для спільного
розгляду з первісним позовом.

Відповідач у справі - ЛКП
«Львівелектротранс», скориставшись
своїм правом, передбаченим частиною 1
статті 60 Господарського
процесуального кодексу України, 18.02.2014
року звернувся в суд із зустрічним
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення безпідставно
набутих коштів за розміщення
автостоянки за адресою: АДРЕСА_1. Крім
того, відповідачем за первісним
позовом було подано клопотання про
проведення судової експертизи для
встановлення ціни позову.

Частиною 2 статті 60 Господарського
процесуального кодексу України чітко
визначено, що подання зустрічного
позову провадиться за загальними
правилами подання позовів.

Відтак, статтями 54-57 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено основні вимоги, що
пред'являються до форми та змісту
позовної заяви, порядку визначення
ціни позову, а також передбачено
обов'язок позивача, прокурора при
поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення та чітко визначено
перелік документів, що додаються до
позовної заяви.

За правилами, визначеними у пункті 2
частини 1 статті 57 Господарського
процесуального кодексу України, до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що позивачем за зустрічним позовом до
позовної заяви не додано документів,
які підтверджують факт відправлення
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 копії
зустрічної позовної заяви з доданими
до неї документами, що зокрема
підтверджується відсутністю посилань
в додатках до зустрічної позовної
заяви.

Окрім цього, пунктом 3 частини 1 статті 57
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що до позовної
заяви додаються документи, які
підтверджують сплату судового збору у
встановленому порядку та розмірі.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України
«Про судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі. Пунктом 2 частини 2
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» передбачено, що ставки судового
збору встановлюються у таких розмірах:
за подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України
«Про судовий збір» за подання
зустрічних позовних заяв судовий збір
справляється на загальних підставах.

З наведеного вище вбачається, що чинним
законодавством передбачений обов»язок
позивача сплатити судовий збір при
зверненні до господарського суду із
зустрічним позовом, натомість
останнім, всупереч вимогам чинного
законодавства, такий не виконано,
судовий збір не сплачено, натомість
подано клопотання про призначення
судової експертизи з метою визначення
експертом розміру безпідставно
набутих коштів за розміщення
автостоянки, що дозволить встановити
ціну позову.

Однак, клопотання позивача за
зустрічним позовом про проведення
судової експертизи, а після проведення
такої про встановлення розміру
судового збору та зазначення терміну
його сплати не підлягає до задоволення,
оскільки, відповідно до п. 2.2.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» судовий збір з
позовної заяви про визнання права
власності на майно, витребування або
повернення майна (в тому числі в зв`язку
з вимогами, заснованими на приписах
частини п»ятої статті 216, статті 1212
Цивільного кодексу України тощо)
визначається з урахуванням вартості
спірного майна, тобто як зі спору
майнового характеру. При цьому суд не
повинен визначати вартість майна за
відповідними вимогами, оскільки за
змістом пункту 3 частини другої статті
54 і статті 55 ГПК такий обов`язок
покладається на позивача (в тому числі
і в тих випадках, коли правові наслідки
у вигляді повернення майна
застосовуються з ініціативи
господарського суду, наприклад, при
визнанні договору недійсним - пункт 1
статті 83 ГПК).

На виняток з цього правила лише у
випадках неправильного зазначення
ціни позову вона визначається суддею
(частина третя статті 55 ГПК); з цією
метою суд вправі витребувати додаткові
документи і матеріали як в учасників
даного судового процесу, так і в інших
підприємств та організацій (стаття 38,
пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі
необхідності призначити відповідну
судову експертизу (проведення
експертної оцінки майна), у випадку ж
відмови позивача від здійснення оплати
такої експертизи - залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Відтак, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
погоджується із висновком
господарського суду Львівської
області про залишення без задоволення
клопотання ЛКП «Львівелектротранс»
про проведення судової експертизи,
оскільки за змістом пункту 3 частини
другої статті 54 і статті 55
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок визначення ціни
позову покладається на позивача.

Покликання апелянта у своїй апеляційні
скарзі на ту обставину, що оскаржувана
ухвала була винесена суддею
господарського суду Львівської
області самостійно без обговорення у
судовому засіданні між сторонами,
мотивуючи свої міркування тим, що дата
подання зустрічного позову співпадає з
датою винесення оскаржуваної ухвали, а
саме: 18.02.2014 року, колегією суддів
Львівського апеляційного
господарського суду не приймається до
уваги, оскільки, як вбачається із
статті 61 Господарського
процесуального кодексу України
питання про прийняття позовної заяви
вирішується суддею, якому вона була
передана у порядку, встановленому
частиною третьою статті 2-1 цього
Кодексу. Разом з тим, відповідно до
положень ч. 2 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України суддя
повертає позовну заяву не пізніше
трьох днів з дня її надходження, про що
виносить ухвалу. Відтак, чинним
законодавством України не передбачено
виклик сторін та обговорення з
останніми питання про повернення чи
прийняття зустрічної позовної заяви у
судовому засіданні.

Пунктами 3, 4, 6 частини першої статті 63
Господарського процесуального кодексу
України визначені підстави для
повернення позовної заяви без
розгляду, зокрема, якщо у позовній
заяві не вказано обґрунтований
розрахунок стягуваної чи оспорюваної
суми, не подано доказів сплати судового
збору у встановленому розмірі і
порядку, не подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Документальними доказами у справі
встановлено, що відповідачем при
поданні зустрічної позовної заяви,
всупереч вимог ст.ст. 54-57
Господарського процесуального кодексу
України, не було зазначено ціни позову,
не додано документів, які
підтверджують сплату судового збору у
встановлених порядку і розмірі та не
виконано обов'язок щодо надсилання
сторонам копії позовної заяви та
доданих до неї документів відповідно
до кількості відповідачів з описом
вкладення, що унеможливило прийняти
зустрічну позовну заяву ЛКП
«Львівелектротранс».

Поряд з цим, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне наголосити на тому,
що в оскаржуваній ухвалі від 18.02.2014
року, суд першої інстанції зазначив, що
повернення зустрічної позовної заяви
не перешкоджає повторному зверненню з
нею до господарського суду в
загальному порядку після усунення
допущеного порушення.

З огляду на викладене, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку, що господарський суд
Львівської області обґрунтовано
повернув зустрічну позовну заяву ЛКП
«Львівелектротранс» без розгляду на
підставі п.п. 3,4,6 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене, посилання
скаржника на незаконність
оскаржуваної ухвали, слід вважати
такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду та не
підтверджуються наявними матеріалами
справи. Тому, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що ухвала
господарського суду Львівської
області від 18.02.2014 року у даній справі є
такою, що відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, у зв'язку з чим підстави для її
скасування та задоволення апеляційної
скарги відсутні, оскільки оскаржувана
ухвала ґрунтується на чинному
законодавстві, відтак підстав для її
скасування немає.

Судовий збір за перегляд ухвали в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України , - Львівський апеляційний
господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Господарського суду Львівської
області від 18.02.2014 року у справі №914/182/14
залишити без змін, апеляційну скаргу
Львівського комунального підприємства
«Львівелектротранс», м. Львів № 30/-332
від 27.02.2014 року - без задоволення.

Судовий збір за перегляд ухвали
місцевого господарського суду в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 ГПК України.

Матеріали справи скеровуються в
Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 25.03.2014
року

Головуючий-суддя
Дякович О.В.

Суддя
Данко Л.С.

Суддя
Якімець Г.Г.