КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р. Справа№ 911/2417/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача : Новікова В.Д. -
представник

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Громадської організації інвалідів
"Реабілітаційний центр "Довіра"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 12.11.2013

у справі № 911/2417/13 (суддя Лопатіна А.В.,
судді Лилак Т.Д., Ярема В.А.)

за позовом Громадської
організації інвалідів
"Реабілітаційний центр "Довіра"

до Макарівського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Київській
області

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Дочірнього
підприємства "Макарівська пересувна
механізована колона № 11"

про усунення перешкод у користуванні
майном шляхом звільнення нежитлової
будівлі та стягнення 1 047 050,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація інвалідів
"Реабілітаційний центр "Довіра"
звернулась до Господарського суду
Київської області з позовом до
Макарівського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Київській
області за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Дочірнього
підприємства "Макарівська пересувна
механізована колона № 11" про усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
звільнення нежитлової будівлі та
стягнення 1047050,00 грн. упущеної вигоди.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 12 листопада 2013
року в в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, просить скасувати
оскаржуване рішення та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Апелянт звертає увагу суду на те, що
позивач, як об'єднання громадян, який
діє на підставі Закону України «Про
об'єднання громадян» від 16.06.1992 р. №
2460-ХІІ, та як юридична особа - не є ні
господарською організацією, ні є
суб'єктом господарювання.

Договір найму (оренди) нежилої будівлі
від 01.04.2013 р. укладений не з метою
здійснення господарської діяльності.

Таким чином, положення ст. 284 ГК України
не можуть бути застосовані до орендних
відносин між позивачем та третьою
особою.

Апелянт підкреслює, що відповідно до
ст. 759 ЦК України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Якщо
розмір плати не встановлений
договором, він визначається з
урахуванням споживчої якості речі та
інших обставин, які мають істотне
значення.

Отже, Цивільний кодекс України, як
основний нормативно-правовий акт, що
регулює цивільні відносини, зокрема
відносини найму (оренди), взагалі не
відносить орендну плату до істотних
умов договору.

Скаржник зауважує що, суд
необгрунтовано визнав договір найму
неукладеним та відмовив на цій
підставі позивачу в задоволенні
позову.

Розпорядженням В. о. Голови Київського
апеляційного господарського суду
№911/2417/13 від 23.12.2013 року призначено
колегію суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: Головуючого судді Тищенко А.І.,
суддів Михальської Ю.Б., Отрюха Б.В.

25.12.2013 ухвалою Київського апеляційного
господарського суду справу №911/2417/13
прийнято до провадження, справу
призначено до розгляду на 06.02.14 р.

Розгляд справи неодноразово
відкладався на підставі ст. 77ГПК
України у зв'язку з неявкою в судове
засідання представників сторін.

В судове засідання представники
відповідача та третьої особи не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомлено.

Відтак, про час, дату та місце судового
розгляду даної справи учасники процесу
були повідомлені своєчасно та належним
чином, що підтверджено зворотніми
повідомленнями про вручення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
колегія встановила наступне:

01.04.2013 року між ДП "Макарівська
пересувна механізована колона №11"
(орендодавець, третя особа у справі) та
Громадською організацією інвалідів
"Реабілітаційний центр "Довіра" було
укладено договір найму (оренди)
нежитлової будівлі (надалі договір).

Відповідно до п.1.1 договору
орендодавець зобов'язується передати
орендареві, а орендар зобов'язується
прийняти у тимчасове володіння та
користування нерухоме майно, визначене
у договорі, а також зобов'язується
сплачувати орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п. 1.2. договору нерухомим
майном, яке передається в найм (оренду),
є нежитлова будівля контори (літ.В),
загальною площею 97,4 кв.м.,
знаходиться за адресою: 08000, Київська
обл., смт. Макарів, вул. Дорожна, 11.

Згідно з п. 1.3. договору приміщення
належить орендодавцю на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 14.07.2005p.,
зареєстроване в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно 14.07.2005 р.

Приміщення надається в оренду на строк
24 місяці з моменту підписання цього
договору (п. 2.1. договору).

Розмір орендної плати складає 8377,00 грн.
за кожен місяць та сплачується в
безготівковому порядку на поточний
рахунок орендодавця не пізніше 30-го
числа кожного наступного місяця оренди
(п. 4.1. договору).

Договір підписано представниками
сторін та скріплено відтисками печаток
юридичних осіб.

Як зазначає позивач після підписання
договору Громадською організацією
інвалідів "Реабілітаційний центр
"Довіра" було виявлено, що Макарівський
РВ ГУ МВС України в особі ВДАІ
Макарівського РВ ГУ МВС України в
Київській області повністю займає
будівлю контори (літ. В) загальною
площею 97,4 кв. м., яка передана в оренду
позивачу.

Як зазначає позивач, вказаний факт
підтверджується листом начальника
ВДАІ Макарівського РВ ГУ МВС України в
Київській області директору ДМ
"МПМК№11" на заяву про звільнення
приміщення, у якому зазначено, що між
третьою стороною та відповідачем було
досягнуто усної згоди щодо перебування
останнього у нежитловому приміщенні за
адресою: смт. Макарів, вул. Дорожна, 11.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п. 1. частини другої ст. 11 ЦК
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, є
договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно ст. 181 ГК України вказано, у разі
якщо сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору,
такий договір вважається неукладеним
(таким, що не відбувся). Якщо одна із
сторін здійснила фактичні дії щодо
його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що між позивачем та третьою
особою в договорі найму (оренди)
нежитлової будівлі від 01.04.2013 р. не
досягнуто згоди щодо усіх істотних
умов, а саме: не встановлено вартості
орендованого майна з урахуванням її
індексації, орендну плату встановлено
без врахування її індексації та не
встановлено порядку використання
амортизаційних відрахувань. Однак
колегія з данним висновком суду не
погоджується оскільки договором
врегульовані істотні умови.

Але слід зазначити, що доказів
виконання сторонами договору найму
(оренди) нежитлової будівлі від 01.04.2013 р.
до суду не подано, приміщення фактично
не прийняті.

Однак позивач не є титульним
володільцем нежитлової будівлі
контори (літ.В), загальною площею
97,4кв.м., яка знаходиться за адресою:
08000, Київська обл., смт. Макарів, вул.
Дорожна, 11, оскільки договір оренди не
набув чинності.

В якості нормативно-правової підстави
позову позивач посилається на ст.ст.387,
391 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно з приписами ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

З вказаних вище норм вбачається, що
позивачем негаторного позову може бути
власник або титульний володілець, у
якого знаходиться річ і щодо якої
відповідач ускладнює здійснення
повноважень користування або
розпорядження, а відповідачем - лише та
особа, яка перешкоджає позивачеві у
здійсненні його законного права
користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становить
вимога власника майна до третіх осіб
про усунення порушень його права
власності, що перешкоджають йому
належним чином користуватися,
розпоряджатися цим майном тим чи іншим
способом (шляхом звільнення виробничих
приміщень власника від неправомірного
перебування у них майна третіх осіб,
виселення громадян з неправомірно
займаних жилих приміщень власника,
знесення неправомірно збудованих
споруд, накладення заборони на
вчинення неправомірних дій щодо майна
власника тощо). При цьому для
задоволення вимог власника достатньо
встановити факт об'єктивно існуючих
перешкод у здійсненні власником своїх
правомочностей. Таким чином, право
власності як абсолютне право має
захищатися лише при доведенні самого
факту порушення.

Таким чином, характерною ознакою
негаторного позову є протиправне
вчинення третьою особою перешкод
власникові або титульному
володільцеві у реалізації ним
повноважень розпорядження або (та)
користування належним йому майном.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставами негаторного позову у даній
справі слугують посилання позивача на
належне йому право користування
(оренди), а також факти, що
підтверджують дії відповідача у
створенні позивачеві перешкод щодо
здійснення ним цих правомочностей.

Як зазначено вище, приміщення будівлі
кантори належить ДП "Макарівська
пересувна механізована колона №11" на
праві приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 14.07.2005p.,
зареєстроване в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно 14.07.2005 р. (копія
вказаного свідоцтва наявна у
матеріалах справи)

Судом встановлено, у позивача відсутнє
право володіння нежитловим
приміщенням, яке знаходиться за
адресою: смт. Макарів, вул. Дорожна, 11, в
той час як необхідною ознакою
негаторного позову являється
наявність у позивача правомочності
володіння та перешкоджання
відповідачем у здійсненні
правомочностей користування та
розпорядження майном, що свідчить про
неможливість застосування до спірних
правовідносин ст.391 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, а також враховуючи той
факт, що суд при прийнятті рішення не
може самостійно змінювати
матеріально-правову підставу позову,
суд дійшов висновку, що позовна вимога
Громадської організації інвалідів
"Реабілітаційний центр "Довіра" щодо
усунення перешкод у користуванні
майном шляхом звільнення нежитлової
будівлі, яке знаходиться за адресою:
смт. Макарів, вул.Дорожна, 11, з підстав
ст. 387, ст. 391 ЦК України є
необґрунтованою, не підтвердженою
належними та допустимими доказами та
такою, що задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 1047050,00 грн. упущеної вигоди.
Вказана вимога мотивована тим, що ДП
"Макарівська пересувна механізована
колона №11", за час безпідставного
користування вказаним вище
приміщенням за період з 2003 року по 2012
рік та з січня 2013 року по травень 2013
року могло отримати кошти по орендній
платі у розмірі 1047050,00 грн. (8376,40 грн. за
один місяць).

Відповідно до договору про
відступлення права вимоги від 20.05.2013
року, який було укладено між ДП
"Макарівська пересувна механізована
колона №11" та позивачем, останньому
було відступлено право вимоги щодо
вказаної вище упущеної вигоди.

Таким чином, як зазначає позивач, ДП
"Макарівська пересувна механізована
колона №11" внаслідок протиправних дій
відповідача втратило доходи, які могло
би реально одержати за звичайних
обставин, якби його право не було
порушено (упущена вигода), а саме,
доходи по орендній платі в розмірі
1047050,00 грн. за період з 2003 року по 2012 рік
та з січня 2013 року по травень 2013 року.

До вказаних вище тверджень позивача
щодо мотивації стягнення упущеної
вигоди з відповідача у розмірі 1047050,00
грн. суд ставиться критично, виходячи з
наступного.

Згідно з ст. 22 ЦК України збитками є:
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (шкода);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника.

Проте, позивачем не доведено належними
та допустимими доказами, наявність
вини та протиправної поведінки
відповідача, наявність шкоди (упущеної
вигоди) саме на суму у розмірі 1047050,00
грн., причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача по зайняттю без
достатніх правових підстав
нежитлового приміщення (будівлю
кантори літ. В) за адресою смт. Макарів,
вул. Дорожна, буд. 11 та не отриманим ДП
"Макарівська пересувна механізована
колона №11" прибутком у розмірі 1047050,00
грн.

Таким чином, в порушення вимог ст. 22 ЦК
України позивачем не доведено
належними та допустимими доказами у
розумінні ст. 34 ГПК України можливість
отримання упущеної угоди,
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача по зайняттю без
достатніх правових підстав
нежитлового приміщення (будівлю
кантори літ. В) за адресою смт. Макарів,
вул. Дорожна, буд. 11 та не отриманим ДП
"Макарівська пересувна механізована
колона №11" прибутком на суму у розмірі
1047050,00 грн.

За таких обставин, враховуючи
недоведеність позивачем наявності у
сукупності всіх елементів складу
правопорушення, яке тягне за собою
відповідальність у вигляді
відшкодування упущеної вигоди, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 1047050,00 грн.
упущеної вигоди з підстав визначених у
позові є необґрунтованою, а тому
задоволенню не підлягає.

У п. 4.5 роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21 лютого 2013 року N7,
вказано, що у випадках коли позивач
звільнений від сплати судового збору,
якщо позов залишено без задоволення -
судовий збір не стягується.

Відповідно до п. 19 частини першої ст. 5
Закону України "Про судовий збір", від
сплати судового збору звільняється
громадські організації інвалідів
(спілки та інші об'єднання громадських
організацій інвалідів), їх
підприємства, установи та організації,
громадські організації ветеранів, їх
підприємства, установи та організації -
за подання позовів, з якими вони
звертаються до суду.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що позовні
вимоги є не обґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги Громадської
організації інвалідів
"Реабілітаційний центр "Довіра",
оскільки вони спростовуються
матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
рішення Господарського суду Київської
області обґрунтоване, відповідає
обставинам справи і чинному
законодавству, а отже, підстав для його
скасування не вбачається, у зв'язку з
чим апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 105 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської
організації інвалідів
"Реабілітаційний центр "Довіра" на
рішення Господарського суду Київської
області від 12.11.2013 року залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду Київської
області від 12.11.2013 у справі №911/2417/13
залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2417/13 повернути до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх