ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 квітня 2014 р. Справа №
903/222/14

Суддя господарського суду
Волинської області Бондарєв С.В.,
розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Госпрозрахункова
фірма "Камаз-Транс-Сервіс", м. Рівне

до відповідача Приватного
підприємства "Торговий дім
Аміко-Кераміка", с. Зміїнець, Луцького
району, Волинської області

про стягнення 142 173, 88 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Яковлєв Ю.В., дов. №1 від
29.06.2012р.

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представнику позивача
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учаснику судового процесу
згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 02.04.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суть спору: Позивач-Товариство з
обмеженою відповідальністю
Госпрозрахункова фірма
"Камаз-Транс-Сервіс" звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача- Приватного підприємства
"Торговий дім Аміко-Кераміка", в якому
просить стягнути з відповідача 142 173, 88
грн., в тому числі 33 463,00грн.
заборгованості за виконане
перевезення вантажів згідно
міжнародної товарно-транспортної
накладної №032148, акту здачі-приймання
виконаних робіт №А від 02.10.2013р. на
підставі договору на перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
міжнародному сполученні від 29.08.2013р.
№29/08/2013 та договору-заявки №18 від
20.09.2013р., 1 275,26грн. пені за прострочення
виконання зобов'язання по оплаті
перевезеного вантажу за період з
13.11.2013р. по 27.02.2014р. згідно п. 6.2. договору,
294,29грн. - 3% річних за період з 13.11.2013р. по
27.02.2014р. згідно ст. 625 ЦК України; 33
463,00грн. заборгованості за виконане
перевезення вантажів згідно
міжнародної товарно-транспортної
накладної №202169, акту здачі-приймання
виконаних робіт №А від 02.10.2013р. на
підставі договору на перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
міжнародному сполученні від 29.08.2013р.
№29/08/2013 та договору-заявки №19 від
20.09.2013р., 1 275,26грн. пені за прострочення
виконання зобов'язання по оплаті
перевезеного вантажу за період з
13.11.2013р. по 27.02.2014р. згідно п. 6.2. договору,
294,29грн. - 3% річних за період з 13.11.2013р. по
27.02.2014р. згідно ст. 625 ЦК України; 35
622,00грн. заборгованості за виконане
перевезення вантажів згідно
міжнародної товарно-транспортної
накладної №202220 на підставі договору на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному сполученні
від 29.08.2013р. №29/08/2013 та договору-заявки
№22 від 25.10.2013р., 926,17грн. пені за
прострочення виконання зобов'язання по
оплаті перевезеного вантажу за період
з 17.12.2013р. по 27.02.2014р. згідно п. 6.2.
договору, 213,73грн. - 3% річних за період з
17.12.2013р. по 27.02.2014р. згідно ст. 625 ЦК
України; 34 353,00грн. заборгованості за
виконане перевезення вантажів згідно
міжнародної товарно-транспортної
накладної №64457 на підставі договору на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному сполученні
від 29.08.2013р. №29/08/2013 та договору-заявки
№23 від 04.11.2013р., 807,53грн. пені за
прострочення виконання зобов'язання по
оплаті перевезеного вантажу за період
з 24.12.2013р. по 27.02.2014р. згідно п. 6.2.
договору, 186,35грн. - 3% річних за період з
24.12.2013р. по 27.02.2014р. згідно ст. 625 ЦК
України.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань по договору
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному сполученні
від 29.08.2013р. №29/08/2013 та договорів-заявок.

Ухвалою суду від 11.03.2014р. було порушено
провадження у справі та призначено на
02.04.2014р. на 12 год. 00 хв.

Крім того, сторін зобов'язано надати
суду: позивача-оригінали, долучених до
позову доказів; статут;
відповідача-письмові пояснення
(обгрунтовані доводи та заперечення) по
суті позовних вимог; статут.

В судовому засіданні 02.04.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
останні в повному обсязі.

Крім того, звернувся до суду з
заявою №б/н від 02.04.2014р. (вх. №01-29/3294/14), в
якій вказав, що станом на 02.04.2014р.
відповідачем не перераховано позивачу
суми заборгованості, в зв'язку з цим
просив суд стягнути з відповідача 136
901,00грн. основного боргу, 4 284,22грн. пені,
988,66грн.-3% річних.

Долучив до матеріалів справи
копію акту здачі-приймання виконаних
робіт №А від 05.11.2013р. до рахунку
№А.

Водночас, повідомив, що акт
здачі-приймання виконаних робіт по
рахунку №А від 11.11.2013р. був
направлений відповідачу, але ним не
повернутий.

Відповідач ПП "ТД "Аміко-Кераміка"
в судове засідання 02.04.2014р. не з'явився,
вимог ухвали суду не виконав, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце судового розгляду
спору, що стверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення від 17.03.2014р. №300.

Враховуючи те, що відповідач
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи, що
стверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення від 17.03.2014р. №300,
відповідач був повідомлений ухвалою
суду від 11.03.2014р. про розгляд справи за
наявними матеріалами і вправі був
направити документи поштою та
забезпечити явку представника на
власний розсуд, господарський суд,
заслухавши пояснення представника
позивача, визнавши зібрані докази
достатніми для розгляду спору за
наявними в справі матеріалами
відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, -

встановив:

29 серпня 2013р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
Госпрозрахункова фірма
"Камаз-Транс-Сервіс" (перевізник) та
Приватним підприємством "Торговий дім
"Аміко-Кераміка" (замовник) укладено
договір на перевезення вантажів
автомобільним транспортом в
міжнародному сполученні №29/08/2013.

Згідно пункту 2.2. договору сторони
домовились керуватись у своїй
діяльності умовами даного договору,
Конвенцією про договір міжнародного
перевезення вантажів (КДПВ), Митною
Конвенцією про міжнародні перевезення
вантажів з застосуванням книжки МДП та
іншими нормативними документами, які
регулюють відносини щодо міжнародного
перевезення вантажів автомобільним
транспортом.

Пунктами 2.3., 2.5. договору погоджено, що
конкретні умови по кожному перевезенню
обумовлюються в заявці і є невід'ємною
частиною договору, умови зазначені в
договорі мають переважну силу від цих
заявок.

Згідно статті 4 ГПК України
господарський суд у випадках,
передбачених законом або міжнародним
договором, застосовує норми права
інших держав.

За приписами статей 9 Конституції
України та 19 ЗУ "Про міжнародні
договори України", чинні міжнародні
договори України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства. Якщо міжнародним
договором України, який набрав
чинності в установленому порядку,
встановлено інші правила, ніж ті, що
передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Відповідно до ЗУ "Про приєднання
України до Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів"-Україна
приєдналася до Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів, вчиненої 19
травня 1956 року в м. Женеві.

Частиною 1 статті 1 Конвенції
встановлено, що вона застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду за
допомогою автомобілів у випадку, коли
місце прийняття до перевезення вантажу
та місце, передбачене для його здачі,
знаходяться на території двох різних
держав, одна з яких є учасником
Конвенції.

За змістом статтей 4, 9 Конвенції
про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів
(КДПВ) договір перевезення
підтверджується складанням вантажної
накладної, яка є первинним доказом
укладання договору перевезення, умов
цього договору і прийняття вантажу
перевізником.

На виконання умов договору
№29/08/2013 від 29.08.2013р. позивач, згідно
письмових договорів-заявок №18 від
20.09.2013р., №19 від 20.09.2013р., №22 від 25.10.2013р.
та №23 від 04.11.2013р. у визначений строк
перевіз та передав вантаж
вантажоодержувачу і останній прийняв
вантаж без зауважень, що
підтверджується міжнародними
товарно-транспортними накладними
№032148, №202169, №202220, №64457 та актами
здачі-приймання виконаних робіт від
02.10.2013р. №А, від 02.10.2013р. №А та
від 05.11.2013р. №А.

11.10.2013р., 13.11.2013р. та 16.11.2013р.
позивач направив відповідачу рахунки
№А від 01.10.2013р., №А від
01.10.2013р., №А від 04.11.2013р., №А
від 11.11.2013р. для проведення оплати
вартості перевезення, що відповідно до
заявок склала 136 901,00грн. Зазначені
рахунки відповідач отримав 14.10.2013р.,
14.11.2013р., 18.11.2013р. відповідно, згідно
поштового повідомлення №562,
№911, №620, проте оплату не
здійснив.

Відповідно до п. 5.1. договору,
замовник оплачує рахунки протягом 41
днів з дати відвантаження товару на
складі замовника, шляхом банківського
переказу на рахунок перевізника, якщо
інше не обумовлене в заявці.

Згідно ст. 175 ГК України майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 174 ГК України визначено,
що господарські зобов'язання
виникають, зокрема, безпосередньо з
господарського договору, інших угод,
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать, а також внаслідок
подій, з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання.

Згідно ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 909 ЦК України, ст. 307
ГК України за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Статтею 916 ЦК України визначено,
що за перевезення вантажу, пасажирів,
багажу, пошти стягується провізна
плата у розмірі, що визначається за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено законом або іншими
нормативно-правовими актами. Якщо
розмір провізної плати не визначений,
стягується розумна плата.

Статтею 920 ЦК України передбачено,
що у разі порушення зобов'язань, що
випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оплату за надані позивачем послуги
перевезення відповідач не здійснив, що
призвело до звернення кредитора з
позовом до суду.

Заборгованість по оплаті за
надані транспортні послуги в сумі 136
901,00грн. на час судового розгляду не
сплачена (доказів оплати суду не
надано), стверджується договором на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному сполученні
№29/08/2013 від 29.08.2013р.,
договорами-заявками №18 від 20.09.2013р., №19
від 20.09.2013р., №22 від 25.10.2013р. та №23 від
04.11.2013р., міжнародними
товарно-транспортними накладними
№032148, №202169, №202220, №64457 та актами
здачі-приймання виконаних робіт від
02.10.2013р. №А, від 02.10.2013р. №А та
від 05.11.2013р. №А., відповідачем не
оспорена та підлягає до задоволення
згідно ст. 916 ЦК України, ст.ст. 193, 307 ГК
України, згідно яких учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1
ст.612 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.ст.230-232 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. У разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Згідно п.6 ст.232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

За умовами договору (п.6.2.), у разі
порушення замовником строків оплати,
із замовника стягується пеня у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла на період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

У відповідності до ст.ст. 1, 2 ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Позивачем підставно нараховано до
стягнення пеню за періоди з 13.11.2013р. по
27.02.2014р. в розмірі 1 275,26грн., з 13.11.2013р. по
27.02.2014р. в розмірі 1 275,26грн., з 17.12.2013р. по
27.02.2014р. в розмірі 926,17грн., з 24.12.2013р. по
27.02.2014р. в розмірі 807,53грн., а всього в
розмірі 4 284,22грн. з урахуванням
обмежень, встановлених п.6 ст.232 ГК
України, ЗУ "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань ".

При перевірці розрахунку сум пені за
вказані позивачем періоди за допомогою
комплексної системи
інформаційно-правового забезпечення
"ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3 судом встановлено,
що стягнення здійснюється в межах сум,
заявлених позивачем до стягнення та є
підставні згідно ст.230-232 ГК України,
ст.ст. 1, 2 ЗУ "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та п.6.2. договору.

В силу ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи викладене, підлягають
задоволенню вимоги позивача щодо
стягнення 988,66грн. 3% річних
(294,29грн. за період з 13.11.2013р. по 27.02.2014р.,
294,29грн. за період з 13.11.2013р. по 27.02.2014р.,
213,73грн. за період з 17.12.2013р. по 27.02.2014р.,
186,35грн. за період з 24.12.2013р. по 27.02.2014р.)
згідно ст.625 ЦК України.

При перевірці розрахунку суми річних
за допомогою комплексної системи
інформаційно-правового забезпечення
"ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3 судом встановлено,
що сума 3% річних становить 988,66грн. тому
стягнення здійснюється в межах суми,
заявленої позивачем.

Оскільки спір до суду доведений з вини
відповідача, витрати по сплаті
судового збору сумі 2 843,48грн.
слід віднести на нього відповідно до
ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись
ст.ст. 174, 175, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 307,
526, 530, 610-612, 625, 909, 916, 920 ЦК України, ст.ст.44,
49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного
підприємства "Торговий дім
"Аміко-Кераміка", Волинська область,
Луцький район, село Зміїнець, вул.
Шкільна, 1/5,

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Госпрозрахункова
фірма "Камаз-Транс-Сервіс", м. Рівне, вул.
Київська, 64-А,

142 173,88грн., в т.ч. 136 901,00грн. основного
боргу, 4 284,22грн. пені, 988,66грн.-3% річних та
2 843,48грн. витрат по сплаті судового
збору.

Повне рішення складено

03.04.2014р.

Суддя
С. В. Бондарєв