ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

01 квітня 2014 року
Справа № 913/485/14

Провадження №3пд/913/485/14

За позовом Державного підприємства
«Запорізький державний цирк», м.
Запоріжжя,

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Луганськ,

про визнання договору недійсним

суддя
Секірський А.В.

секретар судового засідання
Липова К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - Козаченко О.О.,
довіреність б/н від 08.01.2014;

від відповідача - представник не
прибув,

в с т а н о в и в:

Суть спору: Державне підприємство
«Запорізький державний цирк» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Луганської області з позовною
заявою до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (далі - відповідач) про визнання
договору №15 від 13.11.2013 про спільне
проведення концерту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що 13.11.2013 між сторонами
було укладено договір №15 про спільне
проведення концерту. Підписантами
зазначеного договору являлися з боку
цирку ОСОБА_4, а зі сторони організатора
- ОСОБА_2 Наказом Міністерства культури
України від 13.11.2013 № 796/0/17-13 ОСОБА_4 було
звільнено з посади директора цирку,
який було надіслано 14.11.2013 факсом до ДП
«Запорізький державний цирк». Також,
ОСОБА_4 згідно наданого листа
непрацездатності Серія АВО №931999
перебував на лікарняному в період з
24.10.2013 по 18.11.2013 включно. У зв'язку з цим,
ОСОБА_4 не мав права укладати ніяких
договорів та взагалі підписувати
документи зі сторони ДП «Запорізький
державний цирк».

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, дав пояснення,
аналогічні викладеному у позовній
заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проти позовних
вимог заперечив з підстав, викладених у
пояснювальній записці на позовну заяву
від 05.03.2014 № 41. Зокрема, зазначив, що
підписуючи договір на проведення
концерту з ДП «Запорізький державний
цирк», а саме з його директором ОСОБА_4
відповідач не міг знати, що цей
директор відсторонений від посади та
не зобов'язаний перевіряти чи мав він
право на той момент підписувати
документи.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши присутнього в судовому
засіданні представника позивача, суд
встановив такі фактичні обставини.

13.11.2013 між позивачем та відповідачем
було укладено договір №15 про спільне
проведення концерту, відповідно до
умов пункту 1.1 якого сторони домовились
про спільне проведення концерту «Хор
Турецького» у приміщенні цирку 17
лютого 2014 року о 19.00 год. (а.с. 8-10).

Відповідний договір підписаний та
скріплений печатками з боку цирку
ОСОБА_4, а зі сторони організатора -
ОСОБА_2

На підставі п.п. 3.1, 3.2 договору
організатор вносить в касу цирку суму у
розмірі 20000,00 грн. з ПДВ. Остаточний
розрахунок з цирком організатор
здійснює не пізніше 18.00 год., 17 лютого 2014
року.

Відповідно до п. 5.1 цього договору цей
договір вступає в силу з моменту
підписання його обома сторонами і діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Відповідач належним чином виконав
умови даного договору про що свідчить
підписаний між сторонами акт
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ 19 від 17.02.2014 на суму 20000,00 грн. та
відсутність будь-яких заперечень
позивача стосовно оплати наданих
послуг.

Зі сторони ДП «Запорізький державний
цирк» акт здачі-приймання робіт
(наданих послуг) підписано в.о.
директора Зубко Т.В., яка на даний час
займає відповідну посаду.

Крім того, позивач також належним чином
виконав умови даного договору про що
свідчить відсутність з боку
відповідача претензій та повідомлень
про порушення зобов'язань за договором.

Наказом в.о. директора ДП «Запорізький
державний цирк» Бондаренко С.І. №61 л/с
від 07.06.2013 призначено ОСОБА_7 виконуючим
обов'язки директора ДП «Запорізький
державний цирк» на період відсутності
директора починаючи з 10.06.2013 (а.с. 27).

Наказом Міністерства культури України
від 13.11.2013 № 796/0/17-13 ОСОБА_4 було
звільнено з посади директора цирку (а.с.
25).

В підтвердження перебування ОСОБА_4 на
лікарняному в період з 24.10.2013 по 18.11.2013
включно, позивачем надано до
матеріалів справи копію листа
непрацездатності Серія АВО №931999 (а.с.
26).

Також, до матеріалів справи позивачем
надано, пояснювальну записку ОСОБА_7
(а.с. 29) та довідку про листи тимчасової
непрацездатності ОСОБА_4 (а.с. 30).

Дослідивши обставини справи, надані
матеріали, оцінивши надані докази у їх
сукупності, всебічно і повно з'ясувавши
всі обставини справи, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог та необхідність відмови
у їх задоволенні у повному обсязі з
таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Підстави для визнання правочину
недійсним визначені в ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст
вказаної норми дозволяє зробити
висновок про те, що для визнання
правочину недійсним має значення
недодержання сторонами вимог ЦК
України в момент його вчинення, а не
протягом його виконання.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятись у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону. Порядок створення органів
юридичної особи встановлюється
установчими документами та законом.
Орган або особа, яка відповідно до
установчих документів юридичної особи
чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти і інтересах
юридичної особи добросовісно і розумно
та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 65 Господарського кодексу
України передбачено, що управління
підприємством здійснюється відповідно
до його установчих документів на
основі поєднання прав власника щодо
господарського використання свого
майна і участі в управлінні трудового
колективу. Власник здійснює свої права
щодо управління підприємством
безпосередньо або через уповноважені
ним органи відповідно до статуту
підприємства чи інших установчих
документів. Для керівництва
господарською діяльністю підприємства
власник (власники) або уповноважений
ним орган призначає (обирає) керівника
підприємства.

Відповідно до п. 7.8 Статуту ДП
«Запорізький державний цирк» до
компетенції директора належить,
зокрема, укладання договорів.

Судом встановлено, що укладений між
сторонами договір виконаний, претензій
щодо невиконання умов даного договору
між сторонами не має.

Крім того, відповідний правочин
схвалений в подальшому в.о. директора
Зубко Т.В. про що свідчить підписаний
між сторонами акт здачі-приймання
робіт (надання послуг) № 19 від 17.02.2014.

Відповідно до ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Відповідна правова позиція також
викладена в п. 3.4 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.2013, відповідно до якої наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником,
який не мав належних повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Таким чином, вчинивши ряд зазначених
дій, позивач фактично схвалив правочин,
недійсність якого є предметом розгляду
у даній справі.

Шляхом оцінки всіх наявних матеріалів
справи, враховуючи вищенаведене, суд
встановив, що позивачем не доведено
недійсності спірного договору, тому у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Судові витрати покладаються на
позивача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

У судовому засіданні оголошено вступну
і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення: 08.04.2014.

Суддя
А.В. Секірський