м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2614/14 20.03.14

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючо судді

Привалова А.І.

при секретарі

Сай А.С.

розглянувши справу № 910/2614/14

за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна»;

до приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Україна»;

про відшкодування шкоди в порядку
регресу в сумі 11246,57 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Шевченко М.М.,
довіреність № 13/630 від 28.03.2013р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з
позовом звернулось приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Провідна» (надалі - позивач)
до приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Україна» (надалі -
відповідач) про відшкодування шкоди в
порядку регресу в сумі 11246,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
підставі Договору № 06/0627223/9047/09
добровільного страхування наземного
транспортного засобу від 22.07.2009р.,
внаслідок настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди,
позивачем виплачено відшкодування
власнику пошкодженого застрахованого
ним автомобіля Skoda Octavia 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому
відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993, п. 1 ст. 1191
Цивільного кодексу України, позивач
отримав право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за завдану шкоду.
Оскільки цивільна відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний
номер НОМЕР_2, водій якого визнаний
винним у скоєнні ДТП, застрахована
відповідачем, позивач направив
останньому 10.09.2012р. претензію про
відшкодування шкоди в порядку регресу.
Відповідач вимогу позивача не
задовольнив, у зв'язку з чим позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.02.2014р. порушено провадження
у справі № 910/2614/14 та призначено її
розгляд на 20.03.2014р.

Присутнім у судовому засіданні 20.03.2014р.
представником позивача підтримано
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі, та подано витребувані судом
докази.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проте через
канцелярію суду від останнього
надійшло клопотання про сплив позовної
давності, в якому відповідач просить
застосувати строк позовної давності та
відмовити в позові.

Отже, відповідач належним чином
повідомлений про час та дату
проведення судового засідання, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення, яке залучено
до матеріалів справи.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Отже, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Згідно п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Незважаючи на те, що представник
відповідача у судове засідання не
з'явився і не скористався правами,
передбаченими Господарським
процесуальним кодексом України, за
висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого згідно зі ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, справа може бути розглянута за
наявними у ній документами, а неявка
учасника судового спору не перешкоджає
вирішенню справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2009р. приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Провідна» (за договором - страховик) та
ЗАТ «Інформаційні комп'ютерні системи»
(за договором - страхувальник) було
укладено Договір № 06/0627223/9047/09
добровільного страхування наземного
транспортного засобу, за умовами якого
позивач застрахував майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
закону, пов'язані з володінням,
користуванням та розпорядженням
застрахованим транспортним засобом -
автомобілем Skoda Octavia 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (п. 21
Додатку № 1 до договору страхування),
який належить страхувальнику на праві
власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
11.09.2009р.у м. Києві, на перехресті вул.
Волоська-Спаська, сталося
дорожньо-транспортна пригода (далі по
тексту - ДТП) за участю застрахованого
автомобіля Skoda Octavia 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить страхувальнику ЗАТ
«Інформаційні комп'ютерні системи»,
під керуванням гр. ОСОБА_2, та
автомобілем «Mitsubishi», реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням гр. ОСОБА_3

Згідно довідки УДАІ № 43134 від 11.09.2009р. та
постанови Подільського районного суду
м. Києва від 08.10.2009р., у справі № 3-7186/09 гр.
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, та накладено
адміністративне стягнення в розмірі
340,00 грн.

В результаті ДТП автомобілю Skoda Octavia 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1 було спричинено механічні
пошкодження, що підтверджується
довідкою ВДАІ з обслуговування
Подільського району при УДАІ ГУМВС
України в м. Києві.

На підставі заяви страхувальника про
настання страхового випадку та згідно
ремонтної калькуляції № 3561 від 29.09.2009р.
і страхового акту № 1001/06/13330 /26845 від
02.10.2009р. з розрахунком суми страхового
відшкодування, позивачем на виконання
умов договору страхування
перераховано на рахунок ТОВ
«Веда-Авто-Сервіс» страхове
відшкодування у розмірі 11246,57 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 0044984 від 05.10.2009 р.

Стаття 979 Цивільного кодексу України та
стаття 16 Закону України «Про
страхування» визначають, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
страхування», страхова компанія при
настанні страхового випадку сплачує
страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 9 Закону України «Про
страхування» визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Приписами статті 993 Цивільного кодексу
України встановлено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення містить ст. 27
Закону України «Про страхування».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного
кодексу України, шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки одній особі, з
вини іншої особи відшкодовується
винною особою.

Судом встановлено, що цивільно-правова
відповідальність особи, винної у
вчиненні ДТП, була застрахована у
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Україна», згідно
Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/2955324.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Таким чином, у зв'язку з виплатою
страхового відшкодування
страхувальнику, позивач набув право
регресу до винної у ДТП особи,
відповідно до положень ст. 27 Закону
України «Про страхування».

Проте, під час розгляду справи
відповідач подав клопотання про
застосування строків позовної
давності, в якій зазначив, що позивач
здійснив виплату страхового
відшкодування 05.10.2009р., а позовну заяву
підписав 07.02.2014р., тобто після
закінчення трирічного строку позовної
давності, що є підставою для
застосування строку позовної давності
та відмови в позові.

Приписами статті 256 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 вказаного Кодексу).

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 Цивільного кодексу України).

Частиною шостою статті 261 Цивільного
кодексу України передбачено, що за
регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов'язання.

Отже, відповідно до вищенаведених
вимог закону, позивач після виплати
страхового відшкодування в сумі 11246,57
грн. отримав право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за завдану шкоду,
тобто перебіг строку для звернення з
позовом до суду розпочався з 06.10.2009р.

Однак, як вбачається зі штампу на
позовній заяві, позивач звернувся з
позовом до Господарського суду міста
Києва 18.02.2014р., тобто після спливу
строку позовної давності.

Зазначена правова позиція, викладена в
постановах Верховного Суду України від
28.03.2012 р. у справі № 3-20гс12, від 07.08.2012 р. у
справі № 3-31гс12 та від 28.08.2012 р. у справі
№ 3-37гс12. В силу ст. 111-28 ГПК України,
рішення Верховного Суду України є
обов'язковими для всіх судів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у справі, є підставою
для відмови у позові.

Таким чином, беручи до уваги викладене,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 25.03.2014р.

Суддя

А.І. Привалов