ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.Справа № 922/371/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання
Кролівець М.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС", м. Київ
до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю
"Дмитровка", с. Дмитрівка про
стягнення 116524,95 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Красніков О.А.

відповідача - не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
116026,00 грн. заборгованості за договором
№ КО-ХАР-0010/13 від 24.06.2013 року, 410,22 грн.
пені та 88,73 грн. 3% річних. Витрати по
оплаті судового збору позивач просить
суд покласти на відповідача.

Відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, причину неявки не
повідомив, витребуваних судом
документів не надав. Про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
відмітка про направлення ухвали про
призначення справи до розгляду за
адресою, вказаною у позовній заяві та
повідомлення про вручення
відповідного поштового відправлення.

17.03.2014 року до суду від позивача
надійшло клопотання, в якому він
просить суд долучити до матеріалів
справи витребувані ухвалою суду
докази. Зокрема надав копію
банківської виписки, яка свідчить про
оплату відповідачем суми основного
боргу у розмірі 116026,00 грн.

Суд, дослідивши надане клопотання та
додані до нього докази, долучає їх до
матеріалів справи.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позов у повному
обсязі та просив суд його задовольнити.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи,
а тому суд вважає можливим розглядати
справу за наявними в ній матеріалами,
як це передбачено статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

24 червня 2013 року між сторонами був
укладений Договір №КО- ХАР-0010/13 (надалі
- договір), згідно з п. 1.1. якого,
Виконавець (позивач) зобов'язується
надати послуги по збиранню врожаю
сільськогосподарських культур (далі -
послуги), а Замовник (відповідач)
зобов'язується прийняти та оплатити
надані послуги.

Свої зобов'язання перед відповідачем
позивач виконав належним чином та у
повному обсязі, про що свідчать
підписані двохсторонні Акти
передачі-приймання виконаних робіт:
від 08.11.2013 року на суму 40146,00 грн. та від
04.12.2013 року на суму 75880,00 грн.

Згідно п. 3.4 даного договору оплата за
виконані роботи здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Виконавця
(позивача) на підставі актів
передачі-приймання виконаних робіт в
строк не пізніше ніж через 5 робочих
днів з дати підписання відповідного
акту.

Але всупереч вимог чинного
законодавства та вимог договору,
відповідачем не було здійснено оплату.

Станом на 07.02.2014 року заборгованість
відповідача перед позивачем складала
116026,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) та статтею 509 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

У разі якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором (ст.
903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається,
якщо інше не встановлено договором
або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
530 ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Отже, відповідач визнається судом
таким, що прострочив виконання
зобов'язання з оплати наданих послуг за
договором № КО-ХАР-0010/13 від 24.06.2013 року.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, суд припиняє провадження у
справі, якщо відсутній предмет спору.

Як встановлено судом, після подачі
позову до суду відповідачем був
сплачений основний борг у розмірі 116026,00
грн., що підтверджується банківською
випискою від 13.02.2014 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про
наявність правових підстав для
припинення провадження у справі в
частині стягнення основного боргу у
розмірі 116026,00 грн.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Кодексу. Відповідно до частини 1
вказаної статті, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно п. 5.2 договору, за прострочення
оплати виконаної роботи Замовник
сплачує Виконавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
нараховується на суму заборгованості
за кожен день прострочення оплати, а у
випадку непогашення заборгованості
протягом більш як 30 календарних днів з
моменту виникнення такої
заборгованості, Замовник зобов'язаний
додатково, крім пені, сплатити на
користь Виконавця штраф в розмірі 7% від
суми заборгованості.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".
Суб'єктами зазначених правовідносин є
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності та
господарювання, а також фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності.

За статтями 1 та 3 вказаного Закону,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Вказані норми є імперативними,
стягнення неустойки (пені) у разі
прострочення грошового зобов'язання
може проводитись судом в межах розміру,
визначеному законом.

Частиною 2 статті 343 Господарського
кодексу України визначено, що пеня за
прострочку платежу встановлюється за
згодою сторін господарських договорів,
але її розмір не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено договором або
законом, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання
мало бути виконано.

З наявного в матеріалах справи
розрахунку пені вбачається, що
позивачем розрахунок пені здійснено з
урахуванням положень зазначених норм
законодавства, та суд дійшов висновку
про наявність правових підстав для
стягнення з відповідача пені у розмірі
410,22 грн.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 88,73 грн. три відсотки
річних.

Відповідно до статті 625 Кодексу
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних з простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено обов'язок доказування
кожною стороною тих обставин, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 410,22 грн. пені та 88,73 грн.
трьох відсотків річних обґрунтовані,
підтверджуються доданими до
матеріалів справи доказами, не
спростовані відповідачем, та є такими,
що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що сума основного боргу
сплачена відповідачем після подачі
позову до суду та відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по оплаті судового
збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 179, 181 Господарського кодексу
України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625
Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4,
12, 33, 43, 44-49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 116026,00 грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дмитровка" (64130,
Харківська область, Первомайський
район, с. Дмитровка, вул. Леніна, , відомості про відкриті
поточні рахунки в матеріалах справи
відсутні) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДПЗКУ-МТС"
(01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 143, , р/р 1816 у ПАТ
"Банк-Восток", МФО 307123) - 410,22 грн. пені, 88,73
грн. 3% річних та 2330,49 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 20 березня 2014
року.

Суддя О.В. Погорелова