КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р. Справа№ 910/6922/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання -
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Саміцька Ю.М. -
представник за дов. № 186 від 01.04.2014р.;

ОСОБА_3 - адвокат, № свідоцтва НОМЕР_1;

від відповідача: Годованюк О.В. -
представник за дов. № 93 від 27.12.2013р.;

розглянувши розглянув апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Октан"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 03.06.2013 року

по справі № 910/6922/13 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Октан"

до Приватного акціонерного товариства
"Київспецтранс"

про стягнення 33783,44грн.

В судовому засіданні 01.04.2014 р. оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма Октан" (далі -
ТОВ "Фірма Октан", позивач) звернулося
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Київспецтранс" (далі - ПрАТ
"Київспецтранс", відповідач) про
стягнення 33783,44грн., з яких 5141,43 грн. -
сума трьох процентів річних, 5765,27 грн.
інфляційних втрат та 22876,74 грн.
сімнадцять відсотків річних за
користування товарним кредитом.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 03.06.2013р. по
справі № 910/6922/13 у задоволенні позовних
вимог ТОВ "Фірма Октан" відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
ТОВ "Фірма Октан" звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.06.2013 року по справі № 910/6922/13
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
судом першої інстанції неповно було
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, а рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зокрема, на думку
позивача, місцевий суд дійшов
помилкового висновку стосовно того, що
між сторонами відбулася новація в
розумінні ст. 604 ЦК України.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013р.,
апеляційну скаргу задоволено, рішення
Господарського суду міста Києва від
03.06.2013р. скасовано та прийнято нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволені в повному обсязі. Стягнуто з
ПрАТ "Київспецтранс" на користь ТОВ
"Фірма Октан" 5141,43 грн. 43 коп. трьох
відсотків річних, 5765,27 грн. 27 коп.
інфляційних втрат та 22876,74
грн. 74 коп. 17% річних за користування
товарним кредитом та 1 720
грн. 50 коп. судового збору за розгляд
позовної заяви. Також стягнуто 860 грн. 25
коп. судового збору за розгляд
апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду
України від 24.12.2013р., касаційну скаргу
ПрАТ "Київспецтранс" задоволено
частково, постанову Київського
апеляційного господарського суду від
13.11.2013р. у даній справі скасовано.
Справу направлено на новий розгляд до
Київського апеляційного
господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.01.2014р.,
апеляційну скаргу ТОВ "Фірма Октан"
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 18.02.2014р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
17.02.2014р. у зв'язку з перебуванням
головуючого судді Коротун О.М. на
лікарняному, змінено склад судової
колегії: головуючий суддя -
Кропивна Л.В., судді - Гаврилюк О.М.,
Корсакова Г.В., яка прийняла справу до
свого провадження.

Через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду відповідачем були
надані письмові пояснення, в яких
сторона просить оскаржуване рішення
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення. В обґрунтування
доводів, викладених у письмових
поясненнях, сторона вказує на те, що за
умовами угоди, укладеної між сторонами,
у відповідності до статей 213, 637
Цивільного кодексу України, новація
відбулася за зобов'язаннями, які
виникли безпосередньо за договором
поставки (в частині основного боргу,
інфляційних втрат та процентів за
користування товарним кредитом), і
тільки в частині стягнутих судових
витрат - за зобов'язанням, яке виникло
із судових рішень.

Через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшли письмові пояснення,
до яких стороною надано розрахунки
позовних вимог з урахуванням вказівок
постанови Вищого господарського суду
України від 24.12.2013р. по даній справі.
Одночасно, у заявленому клопотанні
сторона просила стягнути з відповідача
кошти у розмірі 7000,00 грн. за надані
адвокатські послуги згідно договору
про надання правової допомоги від
10.09.2013р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014р. у зв'язку з виходом головуючого
судді Коротун О.М. з лікарняного,
змінено склад судової колегії:
головуючий суддя - Коротун
О.М., судді - Гаврилюк О.М., Корсакова Г.В.,
яка прийняла справу до свого
провадження та ухвалила дану
постанову.

У судовому засіданні 01.04.2014 р.
представники позивача підтримали
апеляційну скаргу та уточнений
розрахунок позовних вимог, просили
скасувати рішення місцевого суду у
даній справі та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. Також просили
задовольнити клопотання про стягнення
з відповідача 7000,00 грн. витрат за
послуги адвоката.

Представник відповідача у судовому
засіданні 01.04.2014р заперечував проти
доводів апеляційної скарги з підстав,
викладених у письмових поясненнях,
зазначив, що вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.
Контррозрахунку позовних вимог не
надав, також просив відхилити
клопотання позивача про стягнення з
відповідача 7000,00 грн. витрат на правову
допомогу.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
оглянувши оригінали документів,
заслухавши пояснення представників
сторін, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 20.11.2007р. між ТОВ "Фірма Октан"
(продавець за умовами договору) та ПрАТ
"Київспецтранс" (покупець за умовами
договору) було укладено генеральний
договір поставки нафтопродуктів №
20/11-43 (далі - договір, а/с 10 - 11),
відповідно до умов якого, позивач
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) нафтопродукти у
власність відповідача, а останній
зобов'язується прийняти нафтопродукти
і оплатити їх на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець
зобов'язується передати у встановлений
строк нафтопродукти у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти нафтопродукти і оплатити їх
на умовах цього договору.

Матеріалами справи підтверджується та
сторонами не заперечується той факт, що
на виконання умов договору поставки
ТОВ "Фірма Октан" у листопаді, грудні 2008
року поставило ПрАТ "Київспецтранс"
товар загальною вартістю 169925,73 грн.,
який відповідач у встановлені даним
договором строки не оплатив.

Судом першої інстанції також було
правомірно встановлено, що рішенням
Господарського суду міста Києва від
08.12.2010 у справі № 52/45 позов ТОВ "Фірма
Октан" було задоволено частково,
стягнуто з ВАТ "Київспецтранс" на
користь ТОВ "Фірма Октан" 169925,73 грн.
основного боргу за договором поставки,
35427,90 грн. інфляційної складової боргу,
9635,34 грн. 3% річних, 55391,78 грн. суми оплати
за користування товарним кредитом, 2703,81
грн. державного мита, 155,22 грн. витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та 10085,60 грн. витрат на
адвокатські послуги. У іншій частині
позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.02.2011
вищезазначене рішення Господарського
суду міста Києва змінено, в частині
стягнення витрат на оплату послуг
адвоката, вимога залишена без розгляду.
У іншій частині рішення залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.04.2011р. у справі № 52/45
вищевказані рішення та постанова судів
першої та апеляційної інстанцій
скасовані в частині стягнення 9635,34 грн.
3% річних, а в іншій частині - залишені
без змін.

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції приймає (в
розумінні ст. 35 ГПК України) обставини,
які не потребують доказування та були
встановлені по справі № 52/45
Господарського суду міста Києва,
зокрема, вважає доведеною суму
основної заборгованості за договором у
розмірі 169925,73 грн.

Так, на виконання вищезазначеного
рішення, 28.04.2011 було видано наказ, за
яким з відповідача на користь позивача
було стягнуто 169925,73 грн. основного
боргу, 35427,90 грн. інфляційної складової
боргу, 55391,78 грн. оплати за користування
товарним кредитом, 2703,81 грн.
державного мита, 155,22 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Таким чином, згідно
за даним наказом було стягнуто з
відповідача 263604,44 грн.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що 15.06.2011 між позивачем та
відповідачем була укладена угода про
розстрочення виконання грошового
зобов'язання (далі - угода), відповідно
до якої, ПАТ "Київспецтранс" (боржник)
визнає, що його заборгованість перед
ТОВ "Фірма Октан" (кредитором) за
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.02.2011 та
постановою Вищого господарського суду
України від 19.04.2011, у справі № 52/45, на
момент укладення цієї угоди становить
263604,44 грн.

У пункті 2 угоди сторони передбачили, що
відповідач гарантує, що вся зазначена
сума заборгованості буде погашена
шляхом щомісячного перерахування ним
на поточний рахунок позивача грошових
коштів у сумі не менше ніж 45000 грн. та
повний розрахунок буде проведений не
пізніше 01.01.2012.

Відповідно до п. 3 угоди від 15.06.2011 року
угода є дійсною з моменту її підписання
сторонами.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, місцевий суд дійшов висновку, що
при підписанні угоди між сторонами
відбулася новація за зобов'язаннями,
які виникли безпосередньо за договором
поставки (в частині основного боргу,
інфляційних втрат та процентів за
користування товарним кредитом), а в
частині стягнутих судових витрат - за
зобов'язанням, яке виникло із цих
судових рішень.

Так, судом першої інстанції було
помилково зазначено, що після
укладання угоди зобов'язання за
договором поставки та щодо сплати
судового збору за рішенням суду у
справі № 52/45 були припинені шляхом
новації на підставі частини 2 статті 604
ЦК України, і виникли нові зобов'язання
за цією угодою.

В цій частині суд апеляційної
інстанції не погоджується з рішенням
місцевого суду враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 598 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Згідно із ст.599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 604
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація).

Для того, щоб новація відбулася,
сторони повинні обумовити в своїй
угоді припинення зобов'язання, що
раніше діяло і заміну його новим
зобов'язанням.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції помилково
визначив та застосував новацію,
виходячи з того, що новація - це угода
про заміну первісного зобов'язання
іншим між тими ж сторонами, та
помилково дійшов висновку про те, що
правовідносини сторін щодо виконання
відповідачем умов угоди не є предметом
даного спору, а тому, судом першої
інстанції не розглядалися питання
своєчасності виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань.

Новацію характеризують наступні
ознаки: наявність взаємної згоди
сторін щодо припинення дії
попереднього зобов'язання та щодо умов
нового зобов'язання; наявність умови
про припинення попереднього
зобов'язання; припинення всіх
додаткових зобов'язань; виникнення між
тими ж особами нового зобов'язання, яке,
як правило, містить умову про інший
предмет чи спосіб виконання.

Аналізуючи угоду про розстрочення
виконання грошового зобов'язання від
15.06.2011р., суд апеляційної інстанції
виходить з того, що згідно із ч. 1 ст. 626
ЦК України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно із п. 5 угоди від 15.06.2011року зміни
і доповнення в цей договір можуть бути
внесені лише за спільною письмовою
згодою сторін, яка оформлюється
підписанням додатку, що стає
невід'ємною частиною.

Таким чином, угода від 15.06.2011 року не є
новацією, оскільки не передбачає
припинення зобов'язання, що раніше
діяло і заміну його новим
зобов'язанням. А відтак, у даному
випадку не було здійснено заміну
первісного обов'язку новим
зобов'язанням, оскільки зобов'язання
за своєю суттю залишилося тим самим,
змінився лише порядок його виконання.

При перегляді постанови Київського
апеляційного господарського суду від
13.11.2013р. у даній справі, суд касаційної
інстанції погодився з вищенаведеними
висновками стосовно відсутності факту
новації між сторонами, зокрема, що
зазначена угода не передбачає
припинення зобов'язання, що раніше
діяло і заміну його новим
зобов'язанням.

Частина 1 статті 111-12 ГПК України
встановлює, що вказівки, які містяться
у постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду попередньої
інстанції під час нового розгляду
справи.

В свою чергу, підставою скасування
судом касаційної інстанції
попередньої постанови від 13.11.2013р.
стало те, що задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції не
перевірив розрахунок позову та не
звернув увагу на те, що 3% річних та
інфляційні, згідно розрахунків
позивача (а.с.25-28), нараховані, зокрема,
за період з 14.02.2011 року по 14.10.2011 року на
суму 263604,44 грн., в яку згідно рішення у
справі №52/45 входять інфляційні, 3%
річних, 17% річних, а також державне мито
та судовий збір.

Зважаючи на доводи, які були викладені
вище, дослідивши та надавши правову
оцінку доказам, наявним в матеріалах
справи, суд апеляційної інстанції при
новому перегляді рішення встановив, що
при розрахунки ціни позову позивачем
неправомірно та безпідставно
нараховувалися в період з 14.02.2011 року по
14.10.2011 року штрафні санкції саме на суму
263604,44 грн., яка (згідно рішення у справі
№52/45) складається, окрім основного
боргу за договором з інфляційних, 3%
річних, 17% річних, тоді як правомірним є
нарахування штрафних санкцій виключно
на основну суму боргу за договором
(169925,73 грн.), оскільки, як вбачається зі
змісту позовної заяви у даній справі,
підставою позову є невиконання
відповідачем обов'язку по сплаті
заборгованості, яка виникла через
порушення ним саме умов договору. В
свою чергу, як було встановлено вище,
сума основної заборгованості за
договором становить 169925,73 грн. і саме на
зазначену суму у позивача є законні
підстави нараховувати штрафні санкції.

Так, зробивши перерахунок суми 3% річних
(нараховану виключно на суму основної
заборгованості за договором, з
врахуванням подальшого часткового
погашення відповідачем зазначеної
суми, з правильним визначенням
загального періоду нарахування даного
виду санкцій), суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
задоволення позовних вимог про
стягнення суми 3% річних у розмірі 4045,69
грн. за заявлені позивачем періоди,
оскільки дана сума є арифметично
вірною та обґрунтованою.

З розрахунку інфляційних втрат
позивача вбачається, що сума
зазначеної санкції становить 11425,16 грн.
Вказану суму суд апеляційної інстанції
вважає необґрунтованою та
неправомірною, оскільки вона перевищує
розмір штрафних санкцій, який було
заявлено апелянтом до стягнення в
позовній заяві (а саме 5765,27 грн.). Крім
того, розрахунок позивача суперечить
положенням листа Верховного Суду
України № 62-97р від 03.04.1997 р. "Про
рекомендації стосовно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ", оскільки
зазначений Лист ВСУ, а також п. 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
р. N 01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» передбачають, що
при застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Так, правомірним є нарахування індексу
інфляції лише за період з 23.11.2010р. по
29.07.2011р. (безперервний період
прострочення суми основного боргу
становить 248 днів). Сума інфляційних
втрат за вказаний період, за
розрахунком суду апеляційної
інстанції, становить 9172,38 грн., однак з
врахуванням меж позовних вимог, які
була заявлена в суді першої інстанції
щодо стягнення інфляційних втрат,
задоволенню підлягає лише сума у
розмірі 5765,27 грн.

Зробивши перерахунок суми 17% річних за
користування товарним кредитом,
(нарахований позивачем на підставі п.
3.3. договору на суму основного боргу),
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що обґрунтованою та
арифметично вірною є сума у розмірі
19289,26 грн., за заявлені позивачем
періоди, а відтак зазначена сума 17%
річних також підлягає задоволенню.

В свою чергу, відповідачем не було
надано контррозрахунку позовних вимог,
а посилання представника відповідача
на той факт, що позивачем невірно
визначені періоди погашення суми
основної заборгованості у розмірі
169925,73 грн. не приймаються судом
апеляційної інстанції, оскільки з
виписок погашення заборгованості (а/с
79-89) вбачається, що цільовим
призначенням кожного окремого платежу
було одночасно як погашення
заборгованості по генеральному
договору № 20/11-43, так і заборгованості
згідно рішення господарського суду від
08.12.10р. (тобто встановити, черговість
погашення основної заборгованості та
штрафних санкцій не є можливим), а тому
у суду апеляційної інстанції немає
підстав вважати неправомірними
визначені позивачем періоди.

За таких обставин Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
позивача підлягає частковому
задоволенню, оскільки рішення суду
першої інстанції прийнято за
неправильного застосування норм
матеріального права та неповного
з'ясування всіх обставин справи, що
призвело до прийняття неправильного
рішення (ч. 1 п.п. 1, 4 ст. 104 ГПК України), та
є підставою для часткового скасування
такого рішення з прийняттям нового
рішення про задоволення позовних вимог
частково на загальну суму 29101,22 грн.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції позивач заявляв клопотання
про відшкодування за рахунок
відповідача витрат за послуги адвоката
по договору про надання правової
допомоги за у розмірі 3300,00 грн., яке не
було задоволено місцевим судом.
Вказане клопотання також не
задовольняється судом апеляційної
інстанції, до суду першої інстанції не
було надано доказів надання правової
допомоги позивачу саме адвокатом, що є
необхідною умовою для відшкодування
такого виду судових витрат.

Під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції, представник
позивача також заявив клопотання про
відшкодування за рахунок відповідача
судових витрат на послуги адвоката в
розмірі 7000,00 грн.

З приводу даного клопотання суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.09.2013 р. між ФОП ОСОБА_5 (виконвець за
умовами договору) ОСОБА_6 (адвокат за
умовами договору) та ТОВ «Фірма Октан»
(клієнт за умовами договору) було
укладено договір про надання правової
допомоги, відповідно до умов якого,
клієнт доручає, а виконавець та адвокат
приймає на себе зобов'язання з надання
правової допомоги, зокрема, з
представництва клієнта в
господарських судах та органах
виконавчої служби (п.п. 1.1. - 1.2.
зазначеного договору).

Так, суду апеляційної інстанції було
надано, зокрема, витяг з Єдиного
Реєстру адвокатів України на ім'я
ОСОБА_6

Пунктом 3.1. даного договору
встановлено, що розмір гонорару
виконавцеві за даним договору
становить 7000,00 грн.

На виконання даного пункту договору,
14.01.2014 р. клієнтом було перераховано
7000,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_5

Актом прийому передачі виконаних робіт
від 17.02.2014 р. сторони погодили обсяг
фактично наданої юридичної допомоги,
сума якої склала 7000,00 грн. (з яких
вивчення виконавцем постанови Вищого
Господарського суду України від
24.12.2013р. та складання правових пояснень
на неї становить 5000,00 грн., а
представництво інтересів клієнта у
одному судовому засіданні - 2000,00 грн.).

Частина 1 статті 44 ГПК України
встановлює, що судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 48 ГПК
України, витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» (далі - ЗУ «Про адвокатуру
та адвокатську діяльність»), договір
про надання правової допомоги - це
домовленість, за якою одна сторона
(адвокат, адвокатське бюро, адвокатське
об'єднання) зобов'язується здійснити
захист, представництво або надати інші
види правової допомоги другій стороні
(клієнту) на умовах і в порядку, що
визначені договором, а клієнт
зобов'язується оплатити надання
правової допомоги та фактичні витрати,
необхідні для виконання договору.

Пункт 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» зазначає
представництво як один із видів
адвокатської діяльності, що полягає в
забезпеченні реалізації прав і
обов'язків клієнта в цивільному,
господарському, адміністративному та
конституційному судочинстві, в інших
державних органах, перед фізичними та
юридичними особами, прав і обов'язків
потерпілого під час розгляду справ про
адміністративні правопорушення, а
також прав і обов'язків потерпілого,
цивільного позивача, цивільного
відповідача у кримінальному
провадженні.

Частина 5 статті 14 ЗУ «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» визначає, що
стороною договору про надання правової
допомоги є адвокатське бюро.

Відповідно до частини 3 статті 30 ЗУ «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»,
при встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

За таких обставин, виходячи з норми
права щодо того, що при визнанні
розміру гонорару слід виходити з
принципів розумності, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про часткове задоволення
клопотання позивача та відшкодування
за рахунок відповідача суму судових
витрат у суді апеляційної інстанції на
послуги адвоката в розмірі 1218,00 грн.,
яка, на думку суду, відповідає
принципам розумності та
справедливості, враховуючи часткове
задоволення позову та апеляційної
скарги, наявності у відповідача
заборгованості по договору оренди
перед позивачем, що, в свою чергу,
зумовило звернення останнього з
позовом до суду. Правової позиції щодо
вирішення питання розподілу судових
витрат, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, з застосування
критерію розумності також
дотримується Вищий господарський суд
України (Постанова від 31.07.2012 р. у справі
№ 10/577, постанова від 19.06.2013р. у справі №
5015/3556/12).

З врахуванням того, що позивачем було
сплачено мінімальний розмір судового
збору як за розгляд справи в суді
першої, так і за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції (а/с 29, 112),
зважаючи на те, що спір виник з вини
відповідача, судові витрати відповідно
до положень частини 2 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України за розгляд справи в судах обох
інстанцій покладаються саме на нього.

Згідно з пунктом 4.4. Постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" у випадках скасування рішення
господарського суду і передачі справи
на новий розгляд розподіл судового
збору у справі, в тому числі й
сплаченого за подання апеляційної
та/або касаційної скарги або заяви про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, здійснює господарський
суд, який приймає рішення за
результатами нового розгляду справи,
керуючись загальними правилами
розподілу судових витрат. Таким чином,
судові витрати за розгляд справи в суді
касаційної інстанції також
покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 32-36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Октан" на рішення Господарського суду
міста Києва від 03.06.2013 року по справі №
910/6922/13 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 03.06.2013 року по справі №
910/6922/13 в частині відмови в стягненні
29101,22 грн. скасувати з прийняттям нового
рішення про задоволення позову в цій
частині.

3. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Київспецтранс" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Октан" 4046,69 грн.
3% річних, 5765,27 грн. інфляційних втрат,
19289,26 грн. 17% штрафу, 1720,50 грн. судового
збору за розгляд справи в суді першої
інстанції. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

4. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Київспецтранс" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Октан" 860,25 грн.
судового збору за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції, 1218 грн. витрат
на правову допомогу.

5. Видачу наказів доручити
Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/6922/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

Г.В. Корсакова