ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.Справа № 2/67/10Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Лавриненко Л.В.

суддів: Пироговського В.Т., Філінюка І.Г.

(склад колегії суддів сформовано на
підставі розпорядження голови суду від
27.02.2014 року № 184)

при секретарі судового засідання -
Рибакові О.Т.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги ОСОБА_1, АДРЕСА_1

на ухвалу Господарського суду
Миколаївської області від 05.02.2014 р.

по справі № 2/67/10

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Етерія - Н"
Миколаївська обл, Баштанський район, с.
Кашперо - Миколаївка

до боржника Малого приватного науково -
виробничого підприємства "Алтана" м.
Миколаїв

кредитори:

1) Товариство з обмеженою
відповідальністю "Етерія - Н" с. Кашперо
- Миколаївка;

2) Державна податкова інспекція в
Заводському районі м. Миколаєва;

3) Публічне акціонерне товариство
"Банк Форум" м. Миколаїв;

4) Заводський районний центр
зайнятості м. Миколаїв;

за участю:

арбітражного керуючого - ліквідатора
банкрута Балєва Валентина Петровича
Кіровоградська область, с.м.т.
Вільшанка

про визання боржника банкрутом. -

Представники учасників процесу у
справі про банкрутство в судове
засідання не з'явились, про день, час та
місце розгляду апеляційної скарги
повідомлені належним чином.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р.
прийнята до провадження та призначена
до розгляду апеляційна скарга ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 на ухвалу Господарського суду
Миколаївської області від 05.02.2014 р. по
справі № 2/67/10.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглянута в межах
строку, вставленого частиною 2 ст. 102 ГПК
України.

Ухвалою від 05.02.2014 р. по справі № 2/67/10
Господарський суд Миколаївської
області за заявою ліквідатора Малого
приватного науково - виробничого
підприємства "Алтана" м. Миколаїв
визнав недійсним договір купівлі -
продажу нежитлового приміщення
будівлі магазину "Будматеріали" від
16.03.2010 р., укладений між Малим приватним
науково - виробничим підприємством
"Алтана" м. Миколаїв та ОСОБА_1, АДРЕСА_1.

Ухвала місцевого господарського суду
мотивована тим, що вартість, за якою
відчужено нежитлові приміщення
магазину "Будматеріали", є меншою за
ринкову вартість даного майна та
заниженою, порівняно з
інвентаризаційною вартістю
відчужуваного об'єкта за спірним
договором, оскільки визначена в
договорі ціна відчуженого об'єкту не
містить податку на додану вартість, що
спричинило збитки боржнику. Крім того,
місцевим господарським судом
встановлено, що належних розрахунків
за спірним договором здійснено не було.

Не погодившись з ухвалою місцевого
господарського суду, ОСОБА_1, АДРЕСА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
ухвалу суду скасувати.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що місцевий
господарський суд помилково дійшов
висновку про зниження вартості
відчужуваного нерухомого майна,
оскільки ціна, визначена сторонами у
спірному договорі, є не лише
інвентаризаційною вартістю об'єкту
продажу, а також і балансовою вартістю
цього нерухомого майна.

Ще одним доводом апеляційної скарги є
те, що помилка щодо не включення суми
податку на додану вартість в розмірі 20
578,60 грн. до складу ціни відчуженого
об'єкта була виявлена аудитором Малого
приватного науково - виробничого
підприємства "Алтана" м. Миколаїв та в
подальшому виправлена шляхом внесення
готівкових грошових коштів в касу
підприємства, що підтверджується
фіскальним чеком від 05.05.2010 р. № 1 та
квитанцією до прибуткового касового
ордеру від 05.05.2010 р.

Таким чином, висновок місцевого
господарського суду про те, що
визначена у договорі купівлі - продажу
ціна об'єкту купівлі - продажу є його
інвентаризаційною, а не ринковою
вартістю свідчить лише про неповне
з'ясування судом обставин справи.

Крім того, ОСОБА_1 наполягає на
необхідності застосувати до вимоги про
визнання недійсним спірного договору
строк позовної давності в порядку ст. 267
ЦК України, а неможливість подання
відповідної заяви суду першої
інстанції обґрунтовує тим, що участі у
судових засіданнях не приймав. Факт
отримання ухвали місцевого
господарського суду, якою визначено
дату та час проведення судового
засідання, заперечує.

Арбітражний керуючий - ліквідатор
банкрута Балєв В. П. с.м.т. Вільшанка та
Публічне акціонерне товариство "Банк
Форум" м. Миколаїв у письмових відзивах
проти доводів, викладених в
апеляційній скарзі, заперечили.

За результатами розгляду матеріалів
справи суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню за
наступними підставами.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Господарського суду
Миколаївської області від 08.06.2010 р. за
заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Етерія-Н" с. Кашперо -
Миколаївка порушено провадження у
справі про банкрутство Малого
приватного науково - виробничого
підприємства "Алтана" м. Миколаїв в
порядку, передбаченому ст. 52 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 14.05.1992 р. №
2343-XII (зі змінами та доповненнями).

Постановою від 21.06.2010 р. по справі
2/67/10 Господарський суд Миколаївської
області визнав Мале приватне
науково-виробниче підприємство
"Алтана" м. Миколаїв банкрутом, відкрив
ліквідаційну процедуру, ліквідатором
банкрута призначив арбітражного
керуючого Балєва Валентина Петровича.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 14.05.1992 р.

№ 2343-XII (в редакції, яка була чинною до
19.01.2013 р.) ліквідатор з дня свого
призначення здійснює такі
повноваження:

- приймає до свого відання майно
боржника, вживає заходів по
забезпеченню його збереження;

- виконує функції з управління та
розпорядження майном банкрута;

- здійснює інвентаризацію та
оцінку майна банкрута згідно з
законодавством;

- аналізує фінансове становище
банкрута;

- виконує повноваження керівника
(органів управління) банкрута;

- очолює ліквідаційну комісію та
формує ліквідаційну масу;

- пред'являє до третіх осіб вимоги щодо
повернення дебіторської
заборгованості банкруту;

- має право отримувати кредит для
виплати вихідної допомоги працівникам,
що звільняються внаслідок ліквідації
банкрута, який відшкодовується в першу
чергу згідно зі статтею 31 цього Закону
за рахунок коштів, одержаних від
продажу майна банкрута;

- з дня визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури повідомляє працівників
банкрута про звільнення та здійснює
його відповідно до законодавства
України про працю. Виплата вихідної
допомоги звільненим працівникам
банкрута провадиться ліквідатором у
першу чергу за рахунок коштів,
одержаних від продажу майна банкрута
або отриманого для цієї мети кредиту;

- заявляє в установленому порядку
заперечення по заявлених до боржника
вимогах поточних кредиторів за
зобов'язаннями, які виникли під час
провадження у справі про банкрутство, і
є неоплаченими;

- з підстав, передбачених частиною
десятою статті 17 цього Закону, подає до
господарського суду заяви про визнання
недійсними угод боржника;

- вживає заходів, спрямованих на
пошук, виявлення та повернення майна
банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

- передає у встановленому порядку
на зберігання документи банкрута, які
відповідно до нормативно-правових
документів підлягають обов'язковому
зберіганню;

- реалізує майно банкрута для
задоволення вимог, включених до
реєстру вимог кредиторів, у порядку,
передбаченому цим Законом;

- повідомляє про своє призначення
державний орган з питань банкрутства в
десятиденний строк з дня прийняття
рішення господарським судом та надає
державному органу з питань банкрутства
інформацію для ведення єдиної бази
даних щодо підприємств-банкрутів;

- здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом.

Зі змісту ч. 10 ст. 17 (з урахуванням
положень ч. 1 ст. 25) Закону вбачається,
що однією з підстав для визнання
недійсною угоди боржника є завдання
збитків боржнику виконанням такої
угоди.

Як вбачається з матеріалів
справи, 16.03.2010 р. між Малим приватним
науково - виробничим підприємством
"АЛТАНА" м. Миколаїв та ОСОБА_5 укладено
договір купівлі - продажу нежитлового
приміщення магазину "Будматеріали"
загальною площею 307 кв. м.,
розташованого у АДРЕСА_2.

За умовами цього договору
вартість нежитлових приміщень
магазину склала 102 893 грн., в тому числі
податок на додану вартість.

Зі змісту спірного договору
вбачається, що вартість відчуження
нежитлового приміщення є також його
інвентаризаційною вартістю.

Відповідно до п. 7.1 Методичних
рекомендацій з питань технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затверджених наказом Державного
комітету України з питань житлово -
комунального господарства від 05.09.2003 р.
№ 146, інвентаризаційна вартість
визначається виходячи з його
будівельної вартості. Будівельною
вартістю об'єкта є вартість на час його
будівництва. Вона визначається
виходячи з об'єму будинку, його
технічного стану та середньої
будівельної вартості подібних
будинків (1 м 3) в місцевих умовах.

Зі змісту договору від 16.03.2010 р.
вбачається, що при визначенні ціни
нерухомого майна учасники цього
договору керувались Витягом з реєстру
прав власності на нерухоме майно від
01.02.2010 р. № 25185932.

Таким чином, безпосередньо змістом
спірного договору доведено той факт, що
вартість нежитлової будівлі магазину
"Будматеріали" була занижена по
відношенню до інвентаризаційної
вартості цього об'єкту.

За приписами п. п. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" від якщо цим
пунктом не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін. (1.20.1.)

Справедлива ринкова ціна - це
ціна, за якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з наявних в
матеріалах справи документів, в
подальшому відповідачем спірна
будівля магазину "Будматеріали" була
передана у якості внеску до статутного
капіталу Товариства з обмеженою
відповідальністю Компанії "Алтана" м.
Миколаїв, державна реєстрація якого
відбулась 12.01.2010 р., тобто за шість
місяців до порушення справи про
банкрутство Малого приватного
науково-виробничого підприємства
"Алтана" м. Миколаїв.

При цьому, одним з засновників
Товариства з обмеженою
відповідальністю Компанії "Алтана" м.
Миколаїв є ОСОБА_6, який підписав
спірний договір купівлі - продажу від
16.03.2010 р., як посадова особа (директор)
Малого приватного науково-виробничого
підприємства "Алтана" м. Миколаїв.

Як вбачається зі змісту
оспорюваного договору, його
підписанням сторони підтверджують
факт часткової сплати покупцем
вартості придбаного об'єкту
нерухомості і сумі 6 000 грн. Залишок
суми, а саме 96 893 грн., покупець
зобов'язаний передати готівкою або
перерахувати на поточний рахунок
продавця. Факт проведення повного
розрахунку буде засвідчений заявою
продавця, справжність підпису якого
буде посвідчена нотаріально.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладені вище обставини, а
також на те, що матеріали справи не
містять жодного розрахункового
документу, оформленого відповідно до
вимог законодавства України, який
підтверджував би факт здійснення
розрахунків за відчужене майно, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що спірний договір купівлі
- продажу від 16.03.2010 р. було укладено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювались цим правочином.
Учасники цього договору
цілеспрямовано вивели спірне нерухоме
майно з власності підприємства -
боржника, що в подальшому призвело до
зменшення ліквідаційної маси та
нанесення шкоди як боржнику, так і його
кредиторам.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин ухвала
місцевого господарського суду від
05.02.2014 р. по справі № 2/67/10, винесена в
межах заявлених ліквідатором вимог
(вимога про застосування наслідків
цієї норми не заявлялась), є такою, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає,
що заява ОСОБА_5 про застосування
строку позовної давності не підлягає
задоволенню, оскільки в силу приписів
ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з наявних в
матеріалах справи документів,
інформацію про наявність у Малого
приватного науково - виробничого
підприємства "Алтана" м. Миколаїв
спірного магазину ліквідатор отримав з
листа Головного управління
Держземагенства у Миколаївській
області від 14.08.2013 р. № 4076/400-13, а архівна
копія договору купівлі - продажу від
16.03.2010 р. надійшла на адресу
арбітражного керуючого 26.12.2013 р. Таким
чином, перебіг строку позовної
давності необхідно обчислювати з 26.12.2013
р. - з дати фактичного надходження
спірного договору на адресу
арбітражного керуючого.

Суд апеляційної інстанції не
приймає до уваги додані до апеляційної
скарги копію квитанції до прибуткового
касового ордеру від 05.05.2010 р. на суму 20
578,60 грн. та фіскального чеку від 05.05.2010
р., як на доказ сплати податку на додану
вартість від ціни реалізації спірного
об'єкту, оскільки по перше доказів
внесення змін до договору купівлі -
продажу від 16.03.2010 р. в цій частині
матеріали справи не містять. По друге, в
даному випадку сама по собі квитанція
до прибуткового касового ордеру не є
підтвердженням фактичної сплати
визначеної в ній суми грошових коштів
за спірним договором, оскільки жодного
доказу подальшого зарахування цих
коштів на розрахунковий рахунок
підприємства матеріали справи не
містять. По третє, з доданого до
апеляційної скарги фіскального чеку на
суму 20 578,60 грн. взагалі неможливо
встановити характер операції.

Суд апеляційної інстанції не
приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те,
що його не було належним чином
повідомлено про дату та час розгляду
справи, оскільки ці доводи
спростовуються повідомленням про
вручення поштового відправлення, зі
змісту якого вбачається, що поштове
відправлення вручене адресатові 23.01.2014
р., тобто за два тижні до судового
засідання, в якому місцевий
господарський суд виніс оскаржену
ухвалу. Факт вручення поштового
відправлення адресатові підтверджено
підписом працівника поштового зв'язку.
Зі змісту апеляційної скарги
вбачається, що адресою ОСОБА_1, яку він
зазначив самостійно, є АДРЕСА_1.

Також, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне звернути увагу
скаржника на приписи п. 11
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" від 15.03.2007 року № 01-8/123, з
якого вбачається, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого господарського
суду та вважає, що оскаржувану ухвалу
від 05.02.2014 р. слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу ОСОБА_1, АДРЕСА_1 без
задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 85, 91, 93, 99, 101-106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду
Миколаївської області від 05.02.2014 року
по справі № 2/67/10 залишити без змін,
апеляційну скаргу ОСОБА_1, АДРЕСА_1 - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови складено
та підписано 24.03.2014 року.

Головуючий суддя
Л.В. Лавриненко

Судді
В.Т. Пироговський

І.Г. Філінюк