м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3052/14 27.03.14

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Привалова
А.І.

при секретарі

Сай А.С.

розглянувши справу № 910/3052/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехносоюз»;

до 1) товариство з обмеженою
відповідальністю «Агро-Торговий

дім «Дніпровський»;

2) товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Трейд Юніон»;

про стягнення 123 245,82 грн.

Представники сторін:

від позивача: Кірячок О.Ю.,
довіреність № 06/14-ССS від 27.01.2014р.;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю «Агротехносоюз»
(надалі - позивач) з позовом про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-Торговий дім
«Дніпровський» (надалі - відповідач 1)
суми в розмірі 122130,46 грн., з яких: 110 420,64
грн. сума основного боргу, 3523,85 грн.
пені, 8185,97 грн. - 24% річних, та про
солідарне стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю «Агро
Трейд Юніон» (надалі - відповідач 2) суми
в розмірі 1115,36 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем 1 зобов'язань за договором
поставки товару № 63-П від 28.03.2013р. щодо
оплати поставленого позивачем товару.
Оскільки відповідач 1 в повному обсязі
не оплатив наявну заборгованість за
отриманий товар, а також враховуючи те,
що за його зобов'язаннями між позивачем
та відповідачем 2 було укладено договір
поруки № ПР 10-2013 від 28.03.2013р., позивач
звернувся з позовом до відповідачів
про стягнення заборгованості в сумі 111
536,00 грн., за прострочення якої
позивачем нараховані пеня - 3523,85 грн. та
8185,97 грн. - 24% річних.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.02.2014р. порушено
провадження у справі № 910/3052/14 та
призначено її розгляд на 27.03.2014р.

Присутній в судовому засіданні 27.03.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі з підстав, наведених у відзиві.

Представники відповідачів в судове
засідання не з'явилися, про причини
неявки суд не повідомили, вимоги ухвали
суду від 28.02.2014р. не виконали,
витребувані документи, в тому числі
відзив на позов, суду не надіслали.

Відповідачі належним чином
повідомлені про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення.
Що підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України, ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України, ухвалу
суду від 28.02.2014р. було надіслано
відповідачам рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адреси, що зазначені в
позовній заяві, та отримані
уповноваженими представниками
відповідачів.

Оскільки про поважні причини неявки в
судове засідання представників
відповідачів суд не повідомлений;
клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідачів не надходило,
тому суд вважає, що у відповідності до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами, без участі представників
відповідачів, яких достатньо для
винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, що мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2013р. між позивачем (за договором -
постачальник) та відповідачем 1 (за
договором - покупець) було укладено
Договір поставки товару № 63-П (далі -
договір поставки), відповідно до п. 1.1.
якого позивач зобов'язувався на умовах
даного Договору одноразово передати
(поставити) відповідачу 1 товар, а
відповідач зобов'язався відповідно до
умов Договору прийняти та оплатити цей
товар.

Відповідно до п. 1.2. договору поставки,
товаром, що поставляється за даним
Договором є регулятор росту рослин
«Гуміфілд ВР-18». Якість товару
відповідає сертифікату якості
фірми-виробника.

Згідно п. 1.3.1. договору поставки,
регулятор росту рослин «Гуміфілд ВР-18»
розфасований в каністри по 20 л
загальним обсягом 1940 літрів.

Пунктами 2.1., 2.1.1. договору поставки
визначено, що на день підписання
Договору вартість 1940 літрів товару
складає 131 920,00 грн., в т.ч. ПДВ. Ціна на
товар в асортименті: регулятор росту
рослин «Гуміфілд ВР-18», розфасований в
каністри по 20 л - 68,00 грн. з ПДВ за один
літр.

У відповідності до п.п. 3.1.-3.4. договору
поставки, сторони погодили, що строк
відвантаження товару за умови
передплати покупцем у встановлений
строк товару в розмірі 20% від загальної
вартості товару за Договором становить
15000 літрів до 05.04.2013р., 440 літрів до
15.05.2013р. включно (п. 3.1. договору
поставки). Передача (приймання-здача)
товару здійснюється в пункті поставки
(п. 3.2. договору поставки). Право
власності на товар та всі ризики
відносно товару переходять від
постачальника до покупця з моменту
передачі товару покупцю в місці
поставки, вказаному в п. 3.2. договору (п.
3.3. договору поставки). Факт передання
(поставлення) товару постачальником
покупцю підтверджується видатковою
накладною, яка видається
постачальником покупцю (п. 3.4. договору
поставки).

Позивач, на виконання умов договору
поставив відповідачу 1 товар на
загальну суму 131 920,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями видаткових накладних № 229 від
08.04.2013р. (кількість товару 1 500 л. на суму
102 000,00 грн.) та № 570 від 15.05.2013р.
(кількість товару 440 л. на суму 29 920,00
грн.).

Факт отримання товару уповноваженою
особою відповідача також
підтверджується спеціальними
довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей № 22 від
06.04.2013р. та № 43 від 07.05.2013р., копії яких
наявні в матеріалах справи.

Згідно п. 2.7. договору поставки, оплата
товару покупцем здійснюється у
безготівковому вигляді на поточний
рахунок постачальника на підставі
виставленого постачальником рахунку
на оплату.

У відповідності до п. 2.8. договору
поставки, покупець зобов'язаний
передплатити 20% вартості товару
протягом п'яти банківських днів з
моменту виставлення постачальником
рахунку, а іншу оплату в розмірі 30% від
вартості поставленого товару покупець
зобов'язаний сплатити до 25.09.2013р.,
останні 50% від вартості поставленого
товару покупець зобов'язаний сплатити
до 25.10.2013р.

Позивачем було виставлено відповідачу
1 рахунок на оплату товару № 203 від
28.03.2013р. на загальну суму 131 920,00 грн.

Відповідач 1, у відповідності до умов
п.2.8. договору поставки, 05.04.2013р.
здійснив часткову передплату 20%
вартості товару загалом на суму 20 384,00
грн., що підтверджується наявною в
матеріалах справи банківською
випискою, проте повну вартість
отриманого товару на суму 111 536,00 грн.
відповідач не оплатив позивачу.

Станом на 11.12.2013р. актом звірки
взаєморозрахунків сторонами визначено
заборгованість відповідача 1 перед
позивачем за поставлені товари у сумі
111 536,00 грн.

Таким чином, станом на день розгляду
справи, вартість неоплаченого
відповідачем 1 товару складає 111 536,00
грн.

Крім того, 28.03.2013р. між позивачем (за
договором - кредитор) та відповідачем 2
(за договором - поручитель) було
укладено Договір поруки №ПР 10-2013 (далі -
договір поруки), за умовами якого
боржником за договором поруки є
відповідач 1 (п. 1.1. договору поруки),
грошове зобов'язання боржника виникає
з договору поставки товару № 63-П від
28.03.2013р. укладеного між позивачем та
відповідачем 1 (п. 1.2. договору поруки);
відповідач 2 поручається перед
позивачем за часткове (в розмірі 1%) від
суми грошових обов'язків боржника)
виконання боржником грошових
обов'язків за договором поставки та
зобов'язувався відповідати перед
позивачем за часткове виконання
грошових зобов'язань, в розмірі 1% від
суми таких грошових зобов'язань
боржника, що виникли за договором
поставки (п. 1.3. договору поруки).

Відповідно до п. 2.1. договору поруки,
відповідач 2 несе з відповідачем 1
солідарну відповідальність перед
позивачем за належне виконання
відповідачем 1 забезпеченого грошового
зобов'язання, але в будь-якому випадку
розмір відповідальності відповідача 2
не перевищує 1% від розміру грошових
зобов'язань відповідача 1, що виникають
з договору поставки.

Згідно п. 3.2. договору поруки, позивач
має право у разі невиконання
відповідачем 1 грошових зобов'язань за
договором поставки звернутися до
відповідача 2 з вимогою про часткове, в
розмірі 1% від суми грошових зобов'язань
відповідача 1, що виникають з договору
поставки. Виконання відповідачем 2
свого обов'язку за даним договором
повинно бути здійснено протягом десяти
днів з моменту отримання вимоги
позивача.

Оскільки отриманий товар відповідач 1
не оплатив у повному обсязі, позивач
28.10.2013р. звернувся до відповідача 2 з
вимогою за вих. № 10/10 від 28.10.2013р. про
сплату 1% від заборгованості
відповідача 1 за договором поставки, а
саме в сумі 1115,36 грн. (111 536,00 грн. - сума
боргу * 1%). Вказана вимога була отримана
директором відповідача 2, про що
свідчить його підпис та відтиск
печатки відповідача 2 на зазначеній
вимозі.

Враховуючи те, що вимоги позивача
відповідачами у строк, визначений
договором поставки, та договором
поруки задоволена не була, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем 1 не заперечено факт
отримання товару за представленими
накладними та не надано доказів оплати
переданого товару, а відтак, позовна
вимога про стягнення суми основного
боргу в розмірі 111 536,00 грн. є
обґрунтованою та документально
підтвердженою, а тому підлягає
задоволенню.

Відповідно до статті 553 Цивільного
кодексу України, за договором поруки
поручитель зобов'язується перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (стаття 554
Цивільного кодексу України).

До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, у тому числі й ті, що
забезпечували його виконання (стаття 556
Цивільного кодексу України).

Таким чином, зі змісту зазначених норм
вбачається, що договір поруки не
покладає на боржника якогось нового
обов'язку, крім того, який він вже має
перед кредитором по основному
зобов'язанню, а лише створює
ймовірність переходу прав та
обов'язків останнього до поручителя у
разі виконання ним зобов'язання,
забезпеченого порукою.

Наслідком виконання поручителем
зобов'язання, забезпеченого порукою,
може бути зміна кредитора, а не заміна
боржника у зобов'язанні.

Враховуючи наведене, однією із сторін
договору поруки не обов'язково має бути
боржник і такий договір не потребує
волевиявлення останнього.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 1 на користь
позивача суми основного боргу за
поставлений товар в розмірі 110 420,64 грн.
(сума основного боргу в розмірі 111 536,00
грн. - 1115,36 грн. (1% від суми грошового
зобов'язання за договором поставки) та
вимоги щодо солідарного стягнення з
відповідачів суми основного боргу в
розмірі 1115,36 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем 1 своїх
зобов'язань, позивач просить суд
стягнути з відповідача 1 суму пені в
розмірі 3523,85 грн. та 8185,97 грн. 24% річних.

Відповідно до ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежного виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.10. договору поставки,
за умови, коли покупець не оплатить на
умовах, передбачених Договором, решти
суми в розмірі 30% та 50% від вартості
поставленого товару протягом строку.
вказаного в п. 2.8. Договору, він
вважається таким, що прострочив оплату
товару та несе відповідальність згідно
чинного законодавства України та умов
Договору.

Згідно п. 5.2. договору поставки, за кожен
день прострочення оплати товару
покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику неустойку у вигляді пені
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши розрахунок позивача щодо
нарахування пені, який доданий до
позовної заяви, визнав його
обґрунтованим, у зв'язку з чим вимога
про стягнення пені підлягає
задоволенню.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає в
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

Відповідно до п. 5.3. договору поставки у
випадку порушення покупцем термінів
оплати, обумовлених у Договорі,
покупець сплачує продавцю 24% річних від
простроченої суми за весь період до
повного погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши розрахунок позивача щодо
нарахування 24% річних, який доданий до
позовної заяви, визнав його
обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні
вимоги в частині стягнення 24% річних
підлягають задоволенню повністю в сумі
8185,97 грн.

Відповідачі доказів на спростування
позовних вимог до суду не надали.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідачів,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-Торговий дім
«Дніпровський» (53802, Дніпропетровська
обл., м. Апостолове, вул. Мічуріна, 20-а,
) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агротехносоюз» (03069, м. Київ, вул.
Кіровоградська, 38/58, )
суму основного боргу в розмірі 110 420 грн.
00 окоп., пеню в розмірі 3523 грн. 85 коп., 24%
річних в розмірі 8185 грн. 97 коп. та
судовий збір в розмірі 2442 грн. 60 коп.
Видати наказ.

3. Стягнути солідарно з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агро-Торговий дім «Дніпровський» (53802,
Дніпропетровська обл., м. Апостолове,
вул. Мічуріна, 20-а, ) та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Трейд Юніон»
(02090, м. Київ, вул. В. Сосюри, 6, оф. 301-А, ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агротехносоюз» (03069, м. Київ, вул.
Кіровоградська, 38/58, )
суму основного боргу в розмірі 1115 грн. 36
коп. та судовий збір в розмірі 22 грн. 40
коп. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.04.2014р.

Суддя
А.І. Привалов