ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2014 р.
Справа № 911/160/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1до 1. Дочірнього підприємства
«Промтехпостач» 2.Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2про стягнення 46
285,00 грн. за участю представників
сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність №369
від 04.02.2014 року);

від відповідача-1: не з'явились;

від відповідача-2: не з'явились.

секретар судового засідання: Жиленко
Е.В.

Обставини справи:

21.01.2014 року Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
господарського суду Київської області
з позовною заявою (про стягнення суми
боргу) б/н, б/д (вх. №164) Дочірнього
підприємства «Промтехпостач»
(відповідач-1) та Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач-2)
про стягнення 46 285,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що за
договором (переуступка права-вимоги)
б/н від 11.12.2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (кредитор-1)
переуступив на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (кредитор-2,
позивач у справі) своє право вимоги до
боржника - Дочірнього підприємства
«Промтехпостач» (відповідач-1 у справі)
у розмірі 17 500,00 грн. Також позивач
зазначає, що відповідно до заявки на
транспортно-експедиторське
обслуговування 21.12.2013 року у
відповідача виник обов'язок оплатити
надані позивачем послуги на суму 21
000,00 грн. про, що свідчить акт надання
послуг № 3 від 04.01.2013 року.

В подальшому між позивачем та
відповідачем-2 було укладено договір
поруки б/н від 11.12.2013 року.

В результаті чого, позивач просить суд
стягнути з відповідача-1 - 46 000,00 грн., з
відповідача-2 - 285 грн. солідарно.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.01.2014 року порушено
провадження у справі №911/160/14 та
призначено розгляд справи на 13.02.2014
року.

У судове засідання 13.02.2014 року
представники відповідача-1 та
відповідача-2 не з'явилися, вимоги
ухвали суду не виконали, про причини
неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.02.2014 року на підставі п. 1
ч. 1 ст. 77 ГПК України, розгляд справи
відкладено на 06.03.2014 року.

У судовому засіданні 06.03.2014 року
представник позивача подав клопотання
б/н від 06.03.2014 року (вх. №4110/14 від 06.03.2014
року), в якому просить суд продовжити
строк розгляду спору на 15 днів. Подане
клопотання господарським судом
задоволено

У судове засідання 06.03.2014 року
представники відповідача-1 та
відповідача-2 не з'явилися, вимоги ухвал
суду від 21.01.2014 року та 13.02.2014 року не
виконали, про причини неявки суд не
повідомили.

Представник позивача, у судове
засідання 06.03.2014 року з'явився, проте
вимоги ухвали суду від 13.02.2014 року не
виконав.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 06.03.2014 року на підставі п. 3
ч. 1 ст. 77 ГПК України, розгляд справи
відкладено на 20.03.2014 року.

19.03.2014 року через канцелярію
господарського суду Київської області
представник позивача подав додаткові
пояснення б/н від 18.03.2014 року (вх.№4917/14),
в яких зазначає строки оплати послуг,
відмовляється від штрафних санкцій за
заявкою від 21.12.2012 року на суму 21 000,00
грн., пені та від інфляційних
нарахувань повністю.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Відтак, на розгляд господарського суду
передані позовні вимоги остаточно
сформовані в додаткових поясненнях б/н
від 18.03.2014 року (вх.№4917/14)

Також 19.03.2014 року через канцелярію
господарського суду Київської області
відповідач-2 подав заяву б/н від 18.03.2014
року (вх. № 4918/14), в якій просить
розглянути справу №911/160/14 без його
участі.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
частині стягнення 38 000,00 грн.
основного боргу та підтримав свою
заяву про відмову від нарахованих
штрафних санкцій.

У судове засідання 20.03.2014 року
представники відповідач-1 та
відповідача-2, які належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, не з'явилися,
вимоги ухвал суду не виконали, відзиву
на позовну заяву та доказів виконання
своїх зобов'язань не надали.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представників
сторін по справі, належно повідомлених
про дату, час та місце судового
засідання.

У судовому засіданні 20.03.2014 року
господарським судом на підставі ст. 85
ГПК України було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та оцінивши
представлені докази в їх сукупності,
суд встановив:

21.12.2012 року між Дочірнім підприємством
«Промтехпостач» (замовник за
договором, відповідач-1 у справі) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
(перевізник за договором) укладено
договір №21/12/12 перевезення вантажів
автомобільним транспортом
(далі-договір перевезення, відповідно
до п 1.2. договору перевезення, замовник
доручає перевізнику за винагороду
здійснити перевозку вантажів
замовника, а перевізник приймає на себе
обов'язок організувати перевозку
вантажів автомобільним транспортом, як
найманим, та і власником якого він є.

Відповідно до п. 2.2. договору
перевезення перевозка вантажів
автомобільним транспортом
здійснюється перевізником лише на
основі заявок, які подає замовник.

Згідно п.4.3. договору вартість договору
складається з суми всіх фрахтів,
вказаних в заявках.

На виконання договору перевезення
21.12.2012 року Дочірнє підприємство
«Промтехпостач» подало заявку на
транспортно-експедиторське
обслуговування Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4 на суму 17 500,00
грн.

Позивачем було надано послуги з
організації перевезення вантажу за
маршрутом Україна, м. Суми - Росія м.
Нижній Тагіл, що підтверджується
міжнародною товарно-транспортною
накладною (СМR) А № 0501437.

Факт надання послуг також
підтверджується Актом № ОУ-0000142
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 29.12.2012 року (далі-Акт № ОУ-0000142), за
яким виконавцем були надані послуги на
суму 17 500,00 грн.

Також позивачем було виставлено
відповідачеві-1 рахунок на оплату
№СФ-0000142 від 29.12.2012 року (далі-рахунок
№СФ-0000142) на суму 17 500,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в
Акті № ОУ-0000142 та рахунку №СФ-0000142 є
посилання на договір №21/12/12 про
перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 21.12.2012 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що вищевказане перевезення вантажів
відбулося на виконання договору №21/12/12
перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 21.12.2012 року.

Відповідно до п.4.2. договору
перевезення замовник здійснює оплату
шляхом безготівкових переказів
грошових коштів в національній валюті
України в сумі, вказаній в заявках, на
поточний рахунок перевізника протягом
10 (десяти) банківських днів після
надання всіх необхідних для оплати
документів, відповідно до виставленого
перевізником рахунку, якщо інше не
обумовлено в заявці.

Таким чином, відповідно до акту
№ОУ-0000142 здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 29.12.2012 року строк оплати
наступив 15.01.2013 року, проте відповідач
не оплатив надані позивачем послуги.

11.12.2013 року Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 (далі-кредитор-1 за договором) та
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-кредитор-2 за договором) уклали
договір (переуступки права-вимоги) б/н
(далі-договір), відповідно до п.1
договору, кредитор-1 переуступає на
користь кредитора-2 своє право вимоги
до боржника-Дочірнього підприємства
«Промтехпостач», яке виникло в
результаті надання кредитором-1 послуг
боржнику з організації перевезення
вантажу, відповідно до заявки на
транспортно-експедиторське
обслуговування від 21 грудня 2013 року на
суму 17 500,00 грн.

Відповідно до п.2 договору кредитор-1
зобов'язується передати кредитору-2 усі
необхідні документи для витребування
заборгованості з боржника.

Приписами статті 512 ЦК України
встановлено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

Господарський суд звертає увагу, що в
разі заміни кредитора у зобов'язанні
первісний кредитор повністю або у
визначеній частині вибуває із
зобов'язання, а на його місце приходить
новий кредитор. При цьому зміст
зобов'язання, тобто обсяг прав та
обов'язків його сторін залишається
незмінним.

Позивач зазначає, що відповідно до ст.
516 та ст. 530 Цивільного кодексу України
повідомив відповідача-1 Дочірнє
підприємство «Промтехпостач» про
заміну кредитора у зобов'язанні згідно
договору, на підтвердження чого подав
копію поштового відправлення
кур'єрської служби «Грандекс Україна»
та довідку б/н від 30.12.2013 року, яка
повідомляє про отримання
кореспонденції відповідачем-1.

11.12.2013 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (кредитор за
договором, позивач у справі) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(поручитель за договором, відповідач-2 у
справі) було укладено договір поруки
б/н (далі-договір поруки), відповідно до
п.1 договору поруки, поручитель
поручається перед кредитором за повне
виконання боржником кредитора свого
обов'язку.

Відповідно до п.1.2. договору поруки
обов'язком боржника кредитора,
являється, зокрема сплата суми боргу 17
500,00 грн., яка виникла в результаті
укладення 11 грудня 2013 року договору
«переуступки права-вимоги» між ФОП
ОСОБА_4 та кредитором (п.1.2.2. договору).

Статтею 553 Цивільного кодексу України
зазначено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником (ч.2 ст.553 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1. ст. 554 Цивільного
кодексу України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Частиною 1 статті 555 Цивільного кодексу
України у разі одержання вимоги
кредитора поручитель зобов'язаний
повідомити про це боржника, а в разі
пред'явлення до нього позову - подати
клопотання про залучення боржника до
участі у справі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Зі змісту укладеного між сторонами
договору вбачається, що за своєю
правовою природою вказаний договір є
договором транспортного
експедирування.

Згідно п. 1-2 ч. 1 ст. 929 ЦК України, ч. 1 ст. 9
Закону України «Про
транспортну-експедиторську
діяльність» за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням.

Як визначено ст. 931 ЦК України розмір
плати експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом. Якщо розмір плати
не встановлений, клієнт повинен
виплатити експедитору розумну плату.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про
транспортну-експедиторську
діяльність» визначено, що клієнт
зобов'язаний у порядку, передбаченому
договором транспортного
експедирування, сплатити належну плату
експедитору, а також відшкодувати
документально підтверджені витрати,
понесені експедитором в інтересах
клієнта в цілях виконання договору
транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги про стягнення з відповідачів
солідарно суми боргу за надані послуги
на виконання договору №21/12/12
перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 21.12.2012 року в розмірі 17
500,00 грн. є обґрунтованими,
правомірними, документально
підтвердженими, а тому такими, що
підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення
з відповідача-1 заборгованість у
розмірі 21000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
21.12.2012 Дочірнє підприємство
«Промтехпостач» (відповідач-1 у справі)
подало заявку на
транспортно-експедиторське
обслуговування Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 (позивач у
справі) на суму 21000,00 грн.

Даний факт підтверджується Актом
надання послуг №3 від 04.01.2013 року
(далі-Акт №3), за яким виконавцем були
виконані роботи на суму 21 000,00 грн.

Також позивачем було виставлено
відповідачеві-1 рахунок на оплату №3
від 04.01.2013 року (далі-рахунок №3) на суму
21 000,00 грн.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору. Договір
укладається шляхом пропозиції однієї
сторони укласти договір (оферти) і
прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу
України визначено, що допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами був укладений правочин, що за
своєю правовою природою має ознаки
договору про надання послуг
транспортного-експедирування,
укладеного в усній формі.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

З аналізу вказаної статті вбачається,
що цивільно-правові зобов'язання
можуть бути і без визначеного строку
виконання, або цей строк визначається
моментом пред'явлення вимоги. В такому
випадку кредитор має право вимагати
виконання зобов'язання, а боржник
відповідно виконати зобов'язання в
будь-який час. Загальним правилом
виконання такого зобов'язання є
правило, що боржник має виконати свій
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення кредитором вимоги. Тобто
пред'явлення кредитором вимоги є
тільки початком строку виконання, і
виконання боржником обов'язку в
будь-який день семиденного строку буде
вважатися належним виконанням,
оскільки боржник буде вважатися таким,
що порушив умову про строк виконання, а
кредитор відповідно отримує право
звертатися за захистом свого
порушеного права до суду тільки на
восьмий день після пред'явлення вимоги.
Відлік семиденного строку починається
з наступного дня після пред'явлення
кредитором вимоги за загальним
правилом обчислення строків (ст. 253 ЦК).

Проте, вимога позивача про сплату 21 000,00
грн. була надіслана кур'єрською службою
"Грандекс Україна" та доставлена
відповідачу-1 25.02.2014 року, тобто після
звернення до суду із позовною заявою,
що підтверджується довідкою б/н від
05.03.2014 року.

Таким чином, господарський суд дійшов
висновку, що позивач звернувся з
позовною заявою про стягнення з
відповідача-1 - 21 000,00 грн. передчасно,
оскільки станом на момент звернення до
суду (21.01.2014 року) у відповідача-1 ще не
виник обов'язок щодо оплати отриманих
послуг.

Беручи до уваги вищезазначене,
господарський суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги про стягнення з
відповідача-1 суми боргу за надані
послуги в розмірі 21 000,00 грн. є такими,
що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, виходячи з
вищевикладених обставин,
господарський суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково, а саме в сумі 17 500,00 грн.

В іншій частині позову, а саме в
стягненні 21 000,00 грн. частини
основного боргу суд відмовляє.

Судовий збір відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Дочірнього
підприємства «Промтехпостач» (40022,
Сумська обл., місто Суми, вулиця
Псільська, будинок 26, ідентифікаційний
код: 23819984) та Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 АДРЕСА_2, код: НОМЕР_1) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_3, код: НОМЕР_2) 17 500 (сімнадцять
тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. основного
боргу та 830 (вісімсот тридцять) 37 грн.
судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
або касаційному порядку.

Суддя
Антонова
В.М.

Дата підписання: 20.03.2014 р.