ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 р.
Справа №917/450/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Полтавагаз", м. Полтава в
особі Новосанжарського управління по
експлуатації газового господарства,
смт. Нові Санжари

до Відділу освіти Новосанжарської
районної державної адміністрації, смт.
Нові Санжари

про стягнення грошових коштів у сумі
629063,31 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: Руденко Т.Ю., довіреність
№259 від 26.12.2013 р.

від відповідача: Дашко О.К., доручення
№1 від 19.02.2014 р.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення згідно
ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення 629063,31 грн., з яких:
602084,69 грн. - сума основного боргу за
договором № ПБ - 48 від 02.01.2013 р. на
постачання природного газу за
регульованим тарифом, 5058,49 грн. - 3%
річних та 21920,13 грн. - пені.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, надав на
вимогу суду витребувані документи для
долучення до матеріалів справи,
оригінали додатків до позову на огляд у
судовому засіданні.

Представник відповідача відзив на
позов не надав, в судовому засіданні
проти позову не заперечував, надав
документи витребувані ухвалою суду від
18.03.2014 р. для долучення до матеріалів
справи

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами докази, суд встановив:

02.01.2013 року між сторонами було укладено
договір на постачання природного газу
за регульованим тарифом (далі -
договір, а.с. 18), згідно якого позивач
постачає природний газ відповідачу в
обсягах і порядку, передбачених
Договором для забезпечення потреб
відповідача, а відповідач оплачує
позивачу вартість газу і наданих
послуг у розмірах, строках, порядку та
на умовах, передбачених Договором (п.1.1
договору).

Розрахунки за реалізований
відповідачеві газ здійснюється за
цінами, що встановлюються Національною
комісією, яка здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (п.4.1
договору).

Згідно п. 4.6 договору, оплата вартості
послуг з постачання газу здійснюється
відповідачем авансовими та/або
плановими платежами із розрахунку
договірного обсягу постачання газу
протягом періоду оплати відповідно до
додатка 2 до Договору. У випадку
неоплати вартості послуг з постачання
газу за розрахунковий період
відповідач проводить остаточний
розрахунок не пізніше 5 числа місяця,
наступного за розрахунковим

Договір діє з моменту підписання по 31
грудня 2013 р. (п. 10.1 договору).

Так, як вбачається з позовної заяви, на
виконання умов договору позивачем
надані послуги з постачання природного
газу відповідачу на загальну суму
3187030,23 грн. протягом 2013 року. В
обґрунтування позовних вимог
позивачем надано підписані сторонами
та скріплені їх печатками Акти прийому
передачі природного газу (а.с. 24-30).

У строк, встановлений договором,
відповідач оплату здійснив частково,
оплативши надані послуги протягом 2013
року в сумі 2584945,54 грн., що
підтверджується наданими позивачем
платіжними дорученнями (а.с. 31-45).

Як зазначає позивач, станом час подання
позовної заяви сума заборгованості за
спожитий природний газ відповідача
перед позивачем становить 602084,69 грн.

Крім того, п. 6.2.2 передбачено, що у разі
порушення відповідачем строків оплати,
передбачених розділом 4 договору, із
відповідача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Позивач на підставі п.6.2.2 договору та
ст. 625 ЦК України нарахував та просить
стягнути з відповідача 5058,49 грн. 3%
річних та 21920,13 грн. - пені.

Таким чином, загальна сума, яка
заявлена до стягнення, складає 629063,31
грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору про
надання послуг, за яким в силу ст. 901 ЦК
України, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

На підставі матеріалів справи, поданих
сторонами доказів суд дійшов висновку,
що позовні вимоги щодо стягнення
основного боргу в сумі 602084,69 грн. є
правомірними, обґрунтованими,
підтверджуються належними та
допустимими доказами (Договір №ПБ - 48
від 02.01.2013 р., Акти прийому передачі
природного газу) та підлягають
задоволенню. Дані обставини не
заперечуються відповідачем.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського
кодексу, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено методику нарахування
пені та 3% річних за допомогою
калькулятора ІПС "Законодавство" та
встановлено, що позивач при здійсненні
розрахунку проводив нарахування не по
кожному Акту окремо на суму, зазначену
в ньому, та без врахувань положень п. 1.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" №14 від
17.12.2013 р. Судом здійснено перерахунок
пені та 3% з усуненням вказаних
неточностей за допомогою калькулятора
ІПС "Законодавство"; за результатами
розрахунку суд дійшов до висновку про
задоволення позовних вимог щодо
стягнення пені в сумі 20867,68 грн. та 4766,13
грн. 3% річних. В частині стягнення 1052,45
грн. пені та 292,36 грн. 3% річних позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст.49 ГПК України, у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32, 33,43, 49,82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Відділу освіти
Новосанжарської районної державної
адміністрації (39300, смт. Нові Санжари,
вул. Жовтнева, 54А, р/р 1034 в ГУДК в
Полтавській області, МФО 831019, ) на користь Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Полтавагаз" (36020, м. Полтава, вул.
Володимира Козака,2а) в особі
структурного підрозділу -
Новосанжарське управління по
експлуатації газового господарства
(39300, смт. Нові Санжари, пров. 3-й
Ярмарковий, 11, р/р 0 в філії
Полтавське обласне управління ПАТ
"Державний ощадний банк України", МФО
331467, ) 602084,69 грн.
основного боргу, 4766,13 грн. 3% річних,
20867,68 грн. пені та 12554,37 грн. судового
збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.04.2014р.

Суддя
О.С.Мацко