ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.04.2014 Справа № 920/196/14

за позовом: Київського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Центрального регіону
України в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України, м. Київ

до відповідача: Державного
науково-дослідного інституту хімічних
продуктів, м. Шостка Сумської області

про стягнення 2 008 282 грн. 87 коп.

Суддя Б.І. Лиховид

За участі представників сторін:

від позивача: Васильченко Ю.В.,
довіреність № 220/695/д від 27.11.2013р.

від відповідача: Кир'янова А.Ю.,
довіреність № 409к/Юр від 21.02.2014

прокурор: Корнієнко О.О.

У судовому засіданні брала участь
секретар с/з Ейсмонт М.О.

Суть спору: прокурор у позовній заяві
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача борг у розмірі 1 782 210
грн. 66 коп., який виник за додатковою
угодою № 6 до договору комісії № 274/Р/1-12
від 29.02.2012 року, пеню у розмірі 186 082 грн.
33 коп. та 3% річних у сумі 39 989 грн. 88 коп.

У відзиві № 335 к/юр від 17.02.2014р. на
позовну заяву відповідач позовні
вимоги в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 1 782 210 грн. 66
коп. визнає та просить суд зменшити
розмір пені та 3% річних.

11.03.2014 року до суду надійшла заява
прокурора № 6-620 вих 14 від 03.03.2014р. про
збільшення позовних вимог, в якій
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача - Міністерства
оборони України за неналежне виконання
умов додаткової угоди № 6 від 25.12.2012р. до
договору від 29.02.2012 року № 274/Р/1-12
основний борг у розмірі 1 782 210 грн. 66
коп., пеню у розмірі 251 462 грн. 60 коп. та 3%
річних у сумі 55 077 грн. 63 коп. Дана заява,
у відповідності до вимог ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, була прийнята судом до
розгляду.

У доповненні до відзиву за № 546 к/юр від
12.03.2014р. відповідач визнає позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу у розмірі 1 782 210 грн. 66 коп. та
просить суд розстрочити виконання
рішення суду щодо стягнення даної суми
рівними частинами протягом 2014 року,
щодо стягнення пені у розмірі 186 082 грн.
33 коп. та 3% річних у сумі 39 989 грн. 88 коп.,
просить суд зменшити розмір штрафних
санкцій.

У даному судовому засіданні
представник позивача та прокурор
підтримують позовні вимоги, додаткових
письмових пояснень по справі не подали.

Представник відповідача у дане судове
засідання подав пояснення на заяву про
збільшення позовних вимог за № 742 к/юр
від 31.03.2014р., в якій основну
заборгованість перед позивачем у сумі 1
782 210 грн. 66 коп. та 3% річних у розмірі 55 077
грн. 63 коп. визнає, а в частині штрафних
санкцій просить суд зменшити їх розмір
на 50%.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін та прокурораа,
оцінивши надані докази, суд встановив:

Між Міністерством оборони України
(позивач) та Державним
науково-дослідним інститутом хімічних
продуктів (відповідач) 29.02.2012р. було
укладено договір комісії № 274/Р/1-12 про
реалізацію продуктів утилізації
боєприпасів, що утворились у
виконавців робіт, згідно п. 1.1 якого
позивач доручає відповідачу, а
відповідач бере на себе зобов'язання за
комісійну плату укладати на умовах, що
не суперечать цьому договору і чинному
законодавству та виконувати від свого
імені і інтересах позивача угоди на
реалізацію продуктів утилізації
боєприпасів, утворених в результаті
виконання відповідачем робіт з
утилізації, крім брухту з вмістом
дорогоцінних металів, згідно з
додатковими угодами до договору (а. с.
9-11).

Відповідно до п. 2.1 договору
відповідач самостійно та за свій
рахунок виконує необхідну комерційно -
маркетингову роботу та підготовку
продуктів утилізації боєприпасів до
реалізації та укладає з покупцем
договір купівлі-продажу на найбільш
вигідних для позивача умовах.

Згідно п. 2.7 договору витрати, які
понесе відповідач, виконуючи доручення
позивача, підлягають обов'язковому
погодженню з позивачем та
відшкодуванню з коштів, які надійдуть
на рахунок підприємства відповідача
від реалізації продуктів утилізації.

У відповідності до умов
вищевказаного договору, найменування
продуктів утилізації, їх кількість,
якісний стан, умови поставки, терміни
реалізації, розміри витрат на
підготовку їх до реалізації, розмір
комісійної плати та інше визначаються
у додаткових угодах, які складаються
окремо на кожну партію продуктів
утилізації боєприпасів, що заактовані
у місцях зосередження.

У п. 6.1 договору передбачено, що кошти,
які одержані відповідачем від
реалізації продуктів утилізації
боєприпасів, за винятком погоджених
сторонами суми комісійної плати та
понесених підприємством витрат,
пов'язаних з виконанням умов договору,
а також передбачених чинним
законодавством податків, у 5 денний
строк з дати підписання Акту прийому -
передачі продуктів утилізації
боєприпасів перераховуються на
спеціальні реєстраційні рахунки
Міноборони, що вказані у договорі.

25.12.12 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду № 6 до договору комісії від 29.02.12
№ 274/Р/1-12, відповідно до п. 1 якої позивач
доручає відповідачу, а відповідач бере
на себе зобов`язання за комісійну плату
реалізувати продукти утилізації
боєприпасів у кількості та за цінами,
що вказані у специфікації (а. с. 12-14).

У додатковій угоді № 6 від 25.12.2012р.
визначено найменування продуктів
утилізації, їх кількість, якісний стан,
умови поставки, розмір комісійної
плати та інші умови.

Згідно специфікації до додаткової
угоди № 6 від 25.12.2012р. передачі на
реалізацію підлягало 993700,0 кг. брухту
чорних металів на загальну вартість 1 847
795 грн. 82 коп.

У п. 5 додаткової угоди № 6
передбачено, що кошти, отриманні
відповідачем за реалізовані продукти
утилізації боєприпасів, за
вирахуванням комісійної плати та
коштів, утриманих підприємством в
якості компенсації витрат, які
понесені відповідачем при реалізації
продуктів утилізації боєприпасів,
протягом 5 банківських днів з дати
підписання Актів прийому передачі
продуктів утилізації, перераховуються
на рахунок позивача.

Позивач свої зобов`язання згідно умов
договору комісії № 274/Р/1-12 від 29.02.2012р.
та додаткової угоди до нього № 6 від
25.12.12р. виконав, що підтверджується
матеріалами справи. Згідно виконаних
нарядів № 274/3/Д/92 та № 274/3/Д/93 від 25.12.12
відвантажено відповідачу 988, 399 т брухту
чорних металів (а. с. 27-28).

Як встановлено матеріалами справи,
між відповідачем та ТОВ «СТВ Сталь»
(покупець), яке визначено переможцем
конкурсу згідно протоколу № 9
маркетингових досліджень кон'юнктури
ринку на продукти утилізації
боєприпасів (розгляд комерційних
пропозицій щодо купівлі - продажу
брухту чорних металів) від 17.12.12 року (а.
с.21-23) укладено договір поставки №
173-12/ОМТС від 25.12.12, згідно умов якого
відповідач зобов'язується передати
товар у власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму,
зазначену у додатках до договору (а. с.
40-43).

25.02.13 року між відповідачем та
покупцем підписано Акт прийому
передачі товару до договору № 173-12/ОМТС
від 25.12.12 року, згідно якого передано 988,
399 т брухту чорних металів на суму 1838413
грн. 05 коп. (а. с. 39).

Відповідач, в порушення положень
договору комісії № 274/Р/1-12 від 29.02.2012р.
та додаткової угоди № 6 від 25.12.2012р. щодо
перерахування грошових коштів
позивачу, зобов'язання не виконав,
грошові кошти не перерахував.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.08.13 року позивач листом № 274/4/2528
звертався до відповідача з проханням у
добровільному порядку перерахувати
грошові кошти та штрафні санкції,
передбачені п. 7.3 договору комісії №
274/Р/1-12 від 29.02.2012р. за затримку платежів
(а. с. 29-30).

Листом від 13.09.13 № 1916к/юрб відповідач
визнав вимоги обґрунтованими, проте
повідомив про неможливість
перерахування грошових коштів у
зв'язку з складним фінансовим
становищем підприємства (а. с. 31).

У відзиві № 335 к/юр від 17.02.2014р. та
доповненні до відзиву за № 546 к/юр від
12.03.2014р. відповідач позовні вимоги в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 1 782 210 грн. 66 коп. визнає
повністю.

Згідно статті 1011 Цивільного кодексу
України, за договором комісії одна
сторона (комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Згідно зі статтею 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити кошти
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушення зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання на лежним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутно сті
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбаченим цим Кодексом.

Аналогічна норма щодо виконання
зобов`язань міститься в статті 526
Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов`язковим
для виконання сторонами.

Відповідач порушив вимоги
вищевказаних норм та умови укладеного
між сторонами договору комісії №
274/Р/1-12 від 29.02.2012р. та додаткової угоди
до нього за № 6 від 25.12.2012р., а саме
допустив прострочення виконання
грошового зобов'язання, у зв`язку з чим
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача 1 782 210
грн. 66 коп. заборгованості є
правомірними, обґрунтованими,
визнаються відповідачем,
підтверджуються матеріалами справи та
підлягають задоволенню.

У доповненні до відзиву за № 546 к/юр від
12.03.2014р. відповідач визнає позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу у розмірі 1 782 210 грн. 66 коп. та
просить суд розстрочити виконання
рішення суду щодо стягнення даної суми
рівними частинами протягом 2014 року.

Вимога відповідача щодо розстрочення
виконання рішення суду обумовлена
перебуванням відповідача у скрутному
фінансовому становищі через
несвоєчасне фінансування виконаних
робіт, у тому числі і з боку позивача, а
також через арешт коштів згідно
постанови відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Сумській області
від 05.03.2014р. ЗВП № 41941652.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Таким чином, у розумінні ст. 121 ГПК
України задоволення заяви (клопотання)
про розстрочку виконання рішення
можливе лише у виняткових випадках, які
суд визначає виходячи з особливого
характеру обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення (стихійне
лихо, інші надзвичайні обставини тощо).

Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 9
від 17.10.2012 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено під час розгляду справи,
в якості доказу тяжкого фінансового
становища підприємства відповідача,
відповідачем додані копії листа на
адресу позивача щодо необхідності
оплати виконаних робіт, листа -
відповіді позивача щодо оплати
виконаних робіт, а також копію
постанови відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Сумській області
від 05.03.2014р. ЗВП № 41941652 про арешт коштів
боржника.

На підставі наведеного, беручи до уваги
матеріальні інтереси сторін, ступінь
вини відповідача у виникненні спору,
суд дійшов висновку про відсутність
виняткових підстав для задоволення
вимоги останнього про розстрочку
виконання судового рішення у даній
справі, у зв`язку з чим суд відмовляє у
задоволенні заяви відповідача про
розстрочку виконання рішення суду,
викладеній у доповненні до відзиву № 546
к/юр від 12.03.2014р.

Крім цього, позивачем, з урахуванням
поданої 11.03.2014р. заяви про збільшення
позовних вимог, заявлені вимоги по
стягненню з відповідача пені у розмірі
251 462 грн. 60 коп.

Відповідальність відповідача за
порушення виконання своїх договірних
зобов`язань щодо розрахунків з
позивачем у вигляді стягнення пені
передбачена п. 7.3 договору комісії №
274/Р/1-12 від 29.02.2012р., за яким за затримку
платежів позивачу проти строків,
встановлених п. 6.1 цього договору,
відповідач з власних коштів сплачує
позивачу пеню, яка розраховується
виходячи із подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла на дату проведення
платежу, нараховану на розмір
затриманого платежу за кожну добу
затримки перерахувань, включаючи день
проведення платежу.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов`язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов`язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК
України платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 ЗУ «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» передбачає, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 ЗУ «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» визначає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Позивач у заяві № 6-620 вих 14 від
03.02.2014р. про збільшення позовних вимог
здійснює нарахування пені за період з
03.03.2013р. по 13.03.2014р. Беручи до уваги те, що
відповідачем не було проведено на
рахунок позивача жодного платежу на
виконання умов договору комісії №
274/Р/1-12 від 29.02.2012р. та додаткової угоди
до нього за № 6 від 25.12.2012р., нарахування
пені позивачем необхідно було
здійснювати з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК
України, тобто нарахування пені
повинно бути припинено через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Таким чином, суд позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача пені,
задовольняє частково, а саме за період
з 03.03.2013р. по 31.08.2013р. в сумі 128 319 грн. 17
коп. В іншій частині позовних вимог
щодо стягнення пені відмовлено.

Відповідач у відзиві та доповненні
до відзиву просить суд зменшити розмір
заявленої до стягнення пені на 50%.

Суд зазначає, що, у відповідності до
ч. 1 п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов`язання.

Також відповідно до ч. 3 ст. 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи те, що рішення суду по
даній справі в подальшому може
призвести до ускладнення фінансового
стану відповідача, невиплати
відповідачем до бюджетних фондів, а
також враховуючи принципи
добросовісності, розумності та
справедливості, закріплені в ст. 3
Цивільного Кодексу України та,
керуючись ст. 233 Господарського Кодексу
України і ст. 551 Цивільного Кодексу
України, суд зменшує розмір заявленої
позивачем до стягнення пені за
невиконання умов договору комісії №
274/Р/1-12 від 29.02.2012р. та додаткової угоди
до нього за № 6 від 25.12.2012р на 50%.

Крім того, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань, позивач, з
урахуванням поданої 11.03.2014р. заяви про
збільшення позовних вимог, просить
стягнути з відповідача 55 077 грн. 63 коп. 3%
річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної
норми, наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
стосовно стягнення з відповідача на
користь позивача 55 077 грн. 63 коп. 3%
річних є обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України.

Згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України судовий
збір покладається на сторони
пропорційно задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В
:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного
науково-дослідного інституту хімічних
продуктів (41100, Сумська область м.
Шостка, вул. Леніна, 59, код 14015318) на
користь Міністерства оборони України
(03168, м. Київ, Повітрофлотський пр. 6, код
00034022) 1 782 210 грн. 66 коп. заборгованості, 64
159 грн. 58 коп. пені, 55 077 грн. 63 коп. 3%
річних.

3. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

4. Стягнути з Державного
науково-дослідного інституту хімічних
продуктів (41100,

Сумська область м. Шостка, вул. Леніна,
59, код 14015318) в дохід державного бюджету
(отримувач УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001,
код отримувача 37970593, рахунок
отримувача 3002, банк отримувача ГУ
ДКСУ в Сумській області, код банку
отримувача 837013) 39 312 грн. 14 коп. судового
збору.

5. Стягнути з Міністерства оборони
України (03168, м. Київ, Повітрофлотський
пр. 6, код 00034022) в дохід державного
бюджету (отримувач УДКС у м. Суми (м.
Суми), 22030001, код отримувача 37970593,
рахунок отримувача 3002, банк
отримувача ГУ ДКСУ в Сумській області,
код банку отримувача 837013) 1 472 грн. 86 коп.
судового збору.

6. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.04.2014р.

СУДДЯ
Б.І. ЛИХОВИД