ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р.
Справа № 914/4346/13

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

Головуючого-судді:
Данко Л.С.,

Суддів:
Давид Л.Л.,

Гриців В.М.,

При секретарі судового засідання:
Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Львівське спеціалізоване
будівельно-монтажне управління № 1»
від 17.02.2014 № 17/01 (вх. № 01-05/832/14 від 20.02.2014
р.),

на рішення господарського суду
Львівської області від 03.02.2014 року

у справі № 914/4346/13 (суддя Коссак С.М.),

порушеній за позовом

Позивача: Приватного підприємства
«Гарантспецбуд» (79048, вул. Вербова, 15, м.
Львів, ),

До відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Львівське
спеціалізоване будівельно-монтажне
управління № 1» (вул. Конюшинна, 14, м.
Львів, 79040, ),

Третя особи, яка не заявляє самостійні
вимоги на предмет спору на стороні
позивача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Віктор Ко" ( 79018, вул.
Залізнична, 18, м. Львів, ),

Про стягнення з відповідача на користь
позивача 541694,52 грн. 52 коп. боргу та
судових витрат у сумі 10833,89 грн.

За участю представників:

Від апелянта/ відповідача: не прибув,

Від позивача: Федейко А.Ю. - п.к за
довіреністю № 2707/12 від 27.07.2012 р., дійсна
до 27.07.2014р. (а.с. 48),

Від третьої особи: не прибув.

Права та обов'язки сторін визначені ст.
ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв та
клопотань про відвід суддів - не
надходило.

Представник позивача подав письмове
клопотання про відмову від здійснення
технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП «Документообіг господарських
судів» від 20.02.2014р., дану справу
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
24.02.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 914/4346/13 господарського суду
Львівської області введено суддів -
Давид Л.Л. та Гриців В.М.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 24.02.2014 року
прийнято апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Львівське
спеціалізоване будівельно-монтажне
управління № 1» до провадження та
розгляд скарги призначено на 05.03.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені рекомендованою
поштою (докази - оригінали повідомлень
про вручення - знаходяться в матеріалах
справи(а.с. 165, 166).

Апелянт/відповідач, повторно,
повноважного представника у судове
засідання, не направив, 04.03.2014 р. через
канцелярію суду (вх. № 01-04/1305/14) подав
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
забезпечення участі у справі
повноважного представника та
підготовку документів (а.с. 175). В
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення господарського суду
Львівської області по справі № 914/4346/13
від 03.02.2014 р. в повному обсязі і
постановити нове рішення, яким в позові
ПП. «Гарантспецбуд» до ПАТ «Львівське
спеціалізоване будівельно-монтажне
управління № 1» про стягнення 541694,52 грн.
основного боргу відмовити повністю.

Представник позивача у судове
засідання прибув, через канцелярію
суду 04.03.2014 р. подав відзив на
апеляційну скаргу (вх. № 01-04/1295/14) (а.с.
174), просить з підстав зазначених у
відзиві на апеляційну скаргу, рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору повноважного
представника у судове засідання не
направила, про причини неприбуття - не
повідомила.

Враховуючи, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом
інтересів, а також, що сторони
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, судова колегія дійшла висновку
про можливість розгляду скарги за
відсутності представників
апелянта/відповідача, позивача та
третьої особи, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України,
про прийняття апеляційної скарги до
провадження господарський суд
виносить ухвалу, в якій повідомляється
про час і місце розгляду скарги.
Питання про прийняття апеляційної
скарги до провадження або відмову у
прийнятті до провадження апеляційний
господарський суд вирішує не пізніше
трьох днів з дня надходження
апеляційної скарги.

Статтею ст. 99 ГПК України визначено, що
в апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Частиною першою ст. 102 ГПК України
визначено, що апеляційна скарга на
рішення місцевого господарського суду
розглядається у двомісячний строк з
дня постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Нормами чинного законодавства України
не обмежено коло осіб, які можуть
представляти особу в судовому процесі.
Тому неможливість одного з
представників сторін та третьої особи
бути присутнім у судовому засіданні не
перешкоджає реалізації права учасника
можливості скористатися правами ст. 28
ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 передбачено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки,
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК
України, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні
(правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

В ухвалі суду від 22.04.2014 р. у справі №
914/4346/13 участь повноважних
представників сторін, в т.ч. апелянта та
третьої особи судом обов'язковою не
визнавалася (а. с. 164).

З огляду на вищенаведене колегія
суддів не вбачає підстав для
повторного відкладення розгляду
апеляційної скарги по справі № 914//4346/13.

Відповідно до ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а рішення місцевого
господарського суду у даній справі без
змін, виходячи з наступного.

Господарський суд Львівської
області від 03.02.2014 року у справі №
914/4346/13 (суддя Коссак С.М.) вирішив: Позов
задовольнити повністю (п. 1
резолютивної частини рішення) та
стягнути з ПАТ "Львівське
спеціалізоване будівельно - монтажне
управління № 1" на користь ПП
"Гарантспецбуд" 541 694,52 грн. - основного
боргу та 10 833,89 грн. - витрат по оплаті
судового збору (п. 2 резолютивної
частини рішення) /повний текст судового
рішення (а.с. 153-159)/.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду ПАТ «Львівське спеціалізоване
будівельно-монтажне управління № 1»
звернулось до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, просить
задовольнити апеляційну скаргу,
рішення господарського суду
Львівської області від 03.02.2014 р. у
справі № 914/4346/13 скасувати та
постановити нове рішення, яким в позові
ПП «Гарантспецбуд» до ПАТ «Львівське
спеціалізоване будівельно-монтажне
управління № 1» про стягнення 541 694,52
грн. основного боргу та судового збору
відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
місцевим господарським судом при
прийнятті даного рішення, порушено
норми чинного законодавства України,
за неповним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи,
недоведеністю обставин, які суд визнав
встановленими, а також суд не вірно
застосував норми матеріального права,
що призвело, на думку апелянта, до
постановлення неправильного вирішення
господарського спору.

Так, скаржник в апеляційній скарзі
зазначає, що правовідносини між
позивачем та відповідачем виникли на
підставі договору № 18/4-2010
«Реконструкція площі Князя Ярослава
Осмомисла, у т.ч. вул. Б.Хмельницького у
м. Львові» від 14.07.2010 р. та договору 18/4-2010
на «Капітальний ремонт площі Галицької
в м. Львові» від 06.09.2010 р., що 10.01.2011 р. між
позивачем, третьою особою ТзОВ «Віктор
Ко» та відповідачем було укладено
договір № 1 про відступлення права
вимоги, згідно з яким, ТзОВ «Віктор Ко»
уступило своє право вимоги за
вищевказаними договорами ПП
«Гарантспецбуд» до ВАТ «ЛСБМУ № 1» на
загальну суму 541 694,52 грн., що згідно з
умовами договору № 18/4-2010 та договору №
28/4-1 (п. 5.1.) оплата прийнятих робіт
здійснюється щомісячно, шляхом
проміжних платежів протягом 15-ти
календарних днів з моменту підписання
актів форми КБ-2в та КБ-3, при умові
поступлення коштів від замовника (УКБ
ДЖГ та Інфраструктури Львівської
міської ради) на рахунок Генпідрядника
по даному об'єкту. Відтак, за договорами
№ 18/4-2010 та № 18/4-2010, які були укладені,
відповідно, 14.07.10 р. та 06.09.10р. роботи
були виконані у липні 10 р., 23.09.10р., та
вересні 2010 р., що підтверджує
відповідними актами виконаних робіт,
відтак вважає, що мало місце
прострочення виконання зобов'язання за
вказаними договорами № 18/4-2010 та №
18/4-2010, а отже і пропуск позивачем у
справі загального трирічного строку
позовної давності, оскільки, на думку
скаржника, відлік строку позовної
давності на право звернення з позовом
до господарського суду за вказаними
договорами починається з вересня 2010 р.
і трирічний строк позовної давності
сплив у вересні 2013 р., так як позов
подано до господарського суду у
листопаді 2013 р., просить застосувати
наслідки пропуску позивачем строків
позовної давності згідно заяви
відповідача від 15.01.2014р. № 04/01, рішення
суду першої інстанції скасувати і
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позову повністю у зв'язку
із спливом строку позовної давності.

Щодо Договору № 1 про
відступлення права вимоги від 10.01.2011 р.,
то відповідно до ст. 262 ЦК України,
апелянт вважає, що заміна сторони у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності, яка не може перериватись з
огляду на укладений договір
відступлення права вимоги, а відтак у
задоволенні позову теж належить
відмовити у зв'язку із спливом строків
позовної давності, про яку клопотав
відповідач.

Крім того, скаржник в апеляційній
скарзі зазначив, що місцевий суд
необґрунтовано не взяв до уваги
висновки Вищого господарського суду
України викладені у постанові № 11/119-10
від 28.12.2010 р., оскільки вважає, що
підписання ним Договору № 1 про
відступлення права вимоги від 10.01.2011 р.
не є свідченням визнання боргу, тому
просить апеляційну скаргу
задовольнити в повному обсязі.

Колегією суддів встановлено, що
позивач - Приватне підприємство
"Гарантспецбуд" є юридичною особою,
місцезнаходження юридичної особи:
п.і.79058, м. Львів, вул. Вербова, 15; йому
присвоєно ідентифікаційний код
юридичної особи № 36077979, що
підтверджується матеріалами справи
(а.с. 40, 45-46).

Відповідач - Публічне акціонерне
товариство «Львівське спеціалізоване
будівельно-монтажне управління № 1» є
юридичною особою, місцезнаходження
юридичної особи: п.і. 79040, вул. Конюшинна,
14, м. Львів, 79040, йому присвоєно код
ЄДРПОУ № 03335511, що підтверджується
матеріалами справи (а.с. 41-43).

Місцевим судом встановлено, що
Відкрите акціонерне товариство
"Львівське спеціалізоване будівельно -
монтажне управління № 1" було
перейменоване у Публічне акціонерне
товариство "Львівське спеціалізоване
будівельно - монтажне управління №1" на
підставі Закону України "Про
акціонерні товариства", що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців № 394964, є
правонаступником перейменованого ВАТ
"Львівське спеціалізоване будівельно -
монтажне управління № 1" (а.с. 41-43).

Третя особа, що не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору на
стороні позивача: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Віктор Ко"
є юридичною особою, йому присвоєно код
ЄДРПОУ № 20799703, місцезнаходження: 79018, м.
Львів, вул. Залізнична, 18, що
підтверджується матеріалами справи
(а.с. 94-97)з ЄДРЮО та ФОП, станом на час
розгляду справи - не виключено.

Як вбачається з матеріалів справи,
на розгляд господарського суду
Львівської області Приватним
підприємством "Гаранспецбуд" подано
позов до Публічного акціонерного
товариства "Львівське спеціалізоване
будівельно - монтажне управління № 1"
про стягнення заборгованості у розмірі
541 694, 52 грн. Ухвалою суду першої
інстанції від 18.12.2013 року залучено до
участі у справі третю особу, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні позивача: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Віктор Ко",
місцезнаходження юридичної особи: 79018,
м. Львів, вул. Залізнична, 18 (а.с. 84-85).

Як вбачається з матеріалів справи,
на виконання вимог ухвал місцевого
господарського суду позивачем надано
Постанову про проведення виїмки від 17
листопада 2010 року та Протокол виїмки
від 16 грудня 2010 року оригіналів
документів, в тому числі, які є
предметом розгляду у даній справі, у
зв'язку з розслідування податковою
міліцією ДПА у Львівській області
кримінальної справи № 179-0467 (а.с. 88-93).

У судовому засіданні місцевого
господарського суду, яке відбулося
15.01.2014 року, представник відповідача
подав Заяву про застосування строку
позовної давності (а.с. 100-101), при цьому
відповідач, у суді першої інстанції,
апелянт - у суді другої інстанції, не
заперечує факту існування
заборгованості, що є предметом
розгляду у даній справі, про те вважає,
що позивачем пропущено загальний
трирічний строк позовної давності,
наслідки пропуску якого належало
застосувати до даних правовідносин,
гідно поданої ним заяви.

Львівський апеляційний
господарський суд розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, які прибули у
судове засідання, з'ясувавши фактичні
обставини, що мають значення для
вирішення спору по суті в їх
сукупності, пришов до висновку, що
рішення місцевого господарського суду
належить залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів даної
справи та встановлено місцевим
господарським судом, 14 липня 2010 року
між ВАТ "Львівське спеціалізоване
будівельно - монтажне управління №1" (за
договором - Генпідрядник, Відповідач -
по справі) та ТзОВ "Віктор Ко" (за
договором - Субпідрядник, третя особа
без самостійних вимог на предмет спору
- у даній справі) було укладено Договір
№ 18/4 - 2010 на "Реконструкцію площі Князя
Ярослава Осмомисла, у тому числі вул. Б.
Хмельницького в м. Львові" (надалі -
Договір - 1) (а.с. 10-13).

Згідно з п.1.1 Договору-1, Субпідрядник
зобов'язувався виконати роботи
власними силами і засобами, в
обумовлений строк у відповідності до
замовлення і вимог проектно -
кошторисної документації, будівельних
норм та правил. Згідно з п.2.1 Договору-1
вартість робіт становить 431 414,40 грн.

У липні 2010 року Сторони за вищевказаним
Договором-1, підписали Акт приймання
виконаних будівельних робіт № 0249
(форми КБ 2в) на суму 50 850,00 грн. та
довідку про вартість виконаних
будівельних робіт (форми КБ -3) на суму 50
850,00 грн. (а.с. 15-19, 14).

У серпні 2010 року Сторони за
вищевказаним Договором-1, підписали Акт
приймання виконаних будівельних робіт
№ 1150/0485 (форми КБ 2в) на суму 380 564,40грн. та
довідку про вартість виконаних
будівельних робіт (форми КБ -3) на суму 380
564,40 грн. (а.с. 19, 20-25).

Загальна вартість робіт за
вищевказаними актами становить 431 414,40
грн.(50 850,00 грн. + 380 564,40 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до п.п. 4.2.3 Договору-1,
Генпідрядник зобов'язується щомісячно
приймати від Субпідрядника акти
виконаних робіт за формою КБ-2в та
довідки про вартість виконаних робіт
за формою КБ-3, перевірити їх і
підписати протягом 3-ох робочих днів, чи
повернути в цей же строк Субпідряднику
для виправлення.

Відповідно до п.п. 4.2.6 Договору-1,
Генпідрядник зобов'язується оплатити
прийняті виконані роботи за умови
поступлення коштів на рахунок
Генпідрядника по даному об'єкту.

06 вересня 2010 року між ВАТ "Львівське
спеціалізоване будівельно - монтажне
управління №1" (правонаступником якого
є ПАТ «Львівське спеціалізоване
будівельно-монтажне управління № 1») та
ТзОВ "Віктор Ко" (3-я особа без
самостійних вимог на предмет спору у
даній справі) було укладено Договір №
28/4-1 на "Капітальний ремонт площі
Галицької в м. Львові" (надалі за
текстом - Договір-2)(а.с. 26-29).

Згідно з п.1.1 Договору-2, Субпідрядник
зобов'язувався виконати роботи
власними силами і засобами, в
обумовлений строк у відповідності до
замовлення і вимог проектно -
кошторисної документації, будівельних
норм та правил. Згідно з п.2.1 Договору-2
вартість робіт становить 115 751,78 грн.

У вересні 2010 року сторони підписали Акт
приймання виконаних будівельних робіт
№ 0055 (форми КБ 2в) на суму 115 751,78 грн. та
довідку про вартість виконаних
будівельних робіт (форми КБ-3) на
загальну суму 115 751,78 грн. (а.с. 30, 31-34).

Відповідно до п.п. 4.2.3 Договору-2,
Генпідрядник зобов'язується щомісячно
приймати від Субпідрядника акти
виконаних робіт за формою КБ-2в та
довідки про вартість виконаних робіт
за формою КБ-3, перевірити їх і
підписати протягом 3-х (трьох) робочих
днів, чи повернути в цей же строк
Субпідряднику для виправлення.

Відповідно до п.п. 4.2.6 Договору-2,
Генпідрядник зобов'язується оплатити
прийняті виконані роботи за умови
поступлення коштів на рахунок
Генпідрядника по даному об'єкту.

Відповідно до п.5.1. Договорів-1 та 2,
оплата прийнятих робіт здійснюється
щомісячно шляхом проміжних платежів
протягом 15 - ти (п'ятнадцяти)
календарних днів, з моменту підписання
Генпідрядником представлених
субпідрядником актів виконаних робіт
форми КБ-2в та довідки форми КБ-3, при
умові поступлення коштів від замовника
на рахунок Генпідрядника по даному
об'єкту.

Загальна вартість робіт за вказаними
вище двома Договорами-1 та 2 становить
547 166,18 грн. (431 414,40 грн. + 115 751,78 грн.).

В подальшому, а саме: 10.01.2011 року між ПП
"Гарантспецбуд" (Позивач - у справі, за
договором - Цесіонарій), ТзОВ "Віктор Ко"
(за договором - Цедент, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - по даній справі) та
ВАТ «Львівське спеціалізоване
будівельно-монтажне управління № 1»
(правонаступником якого після
перейменування є ПАТ «Львівське
спеціалізоване будівельно-монтажне
управління № 1») (Відповідач - у справі,
Боржник - за договором) укладено
Договір № 1 про відступлення права
вимоги (а.с. 35-36).

Вказаний Договір № 1 про відступлення
права вимоги від 10.01.2011 року укладений у
письмовій формі, що відповідає ст. 639 ЦК
України, підписаний уповноваженими
представниками трьох сторін (Цедентом,
Цесіонарієм та Боржником), їх підписи
засвідчено печатками сторін, що
відповідає приписам ст. 181 ГК України та
ст. ст. 207, 208 ЦК України.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До договорів, що
укладаються більш як двома сторонами
(багатосторонні договори),
застосовуються загальні положення про
договір, якщо це не суперечить
багатосторонньому характеру цих
договорів.

В силу ст. 202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків, які можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше
сторін.Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
декількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони
(ч. 1 ст. 207 ЦК України), і вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами), від імені юридичної особи -
уповноваженою на це особою згідно з її
установчими документами, довіреністю,
законом або іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

В нашому випадку, Договір № 1 про
відступлення права вимоги від 10.01.2011
року є трьохстороннім, укладений за
волевиявленням трьох сторін цього
Договору, підписаний уповноваженими на
це особами, їх підписи скріплено
печатками сторін, зміст договору, тобто
умови цього договору, визначені на
розсуд трьох сторін і погоджені ними,
що не суперечать характеру цих
договорів (ст. 181 ГК України), відтак
умови зазначеного договору є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628 ЦК
України), є правомірним правочином в
силу ст. 204 ЦК України.

Станом на час розгляду даної справи
господарським судом доказів про те, що
зазначений Договір № 1 про
відступлення права вимоги є
розірваним, зміненим, та/або визнаним
недійсним, сторонами, в т.ч.
апелянтом/відповідачем, не подано, в
матеріалах справи такі докази
відсутні.

Отже, Договір № 1 про відступлення
права вимоги від 10.01.2011 року є
обов'язковим для виконання всіма
сторонами за ним (ст. 629 ЦК України) з
моменту вчинення сторонами дій до його
укладення (ст. 631 ЦК України) та є
правомірним право чином, виходячи з
приписів статей ст. 204 та 638 ЦК України.

Вищенаведеним аналізом Договору № 1
про відступлення права вимоги від
10.01.2011 року та відповідності його
нормам чинного законодавства,
спростовуються твердження
апелянта/відповідача про те, що ним не
було вчинено дій про визнання боргу
укладаючи 10.01.2011 року Договір про
відступлення права вимоги, зміст якого
не суперечить нормам цивільного
законодавства та ділового обороту, є
свідченням волевиявлення сторін, в т.ч.
Боржника (апелянта).

Одностороння відмова від договору не
допускається.

Як вбачається з умов зазначеного
Договору № 1 про відступлення права
вимоги від 10.01.2011 року, Цедент здійснює
відступлення права вимоги, а
Цесіонарій приймає право вимоги боргу,
належне Цедентові за наступними
договорами:

- Договір № 18/4 - 2010 на "Реконструкцію
площі Князя Ярослава Осмомисла, у тому
числі вул. Б. Хмельницького в м. Львові"
від 14 липня 2010 року;

- Договір № 28/4-1 на "Капітальний ремонт
площі Галицької в м. Львові" від 06
вересня 2010 року.

Як випливає з зазначеного Договору № 1
про відступлення права вимоги, ТзОВ
"Віктор Ко" уступило своє право вимоги
за вищевказаними Договорами-1 та 2,
Приватному підприємству
"Гарантспецбуд" до Відкритого
акціонерного товариства "Львівське
спеціалізоване будівельно - монтажне
управління №1" (правонаступником якого
після перейменування є Публічне
акціонерне товариство "Львівське
спеціалізоване будівельно - монтажне
управління №1") на загальну суму 541 694,52
грн., що становить непогашену частину
заборгованості Боржника - відповідача
у справі перед Цедентом.

Як встановлено місцевим господарським
судом та зазначено вище у цій
постанові, Договір № 1 про відступлення
права вимоги було підписано
повноважними представниками сторін за
цим Договором, в т.ч. Відповідачем по
даній справі, внаслідок чого він
(Боржник - за договором, Відповідач - по
справі) вважався таким, що ознайомлений
із умовами цього Договору та повністю
їх визнавав (п.1.2 Договору № 1 про
відступлення права вимоги). Даний факт
апелянтом/відповідачем у справі не
оспорюється.

06.11.2013 року Позивач, як Новий кредитор
надіслав, належним чином, виставив
Публічному акціонерному товариству
"Львівське спеціалізоване будівельно -
монтажне управління №1" - ВИМОГУ (а.с.
37-38) про сплату заборгованості у
розмірі 541 694 грн. 52 коп., тобто у
розмірі, яка визначена у п. 2.1. трьома
сторонами за Договором № 1 про
відступлення права вимоги (а.с. 335-36).
Однак Вимога нового кредитора про
сплату заборгованості була залишена
Відповідачем без реагування.

Відповідно до статті 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За приписами частини 1 статті 1 ЦК
України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Статтею 179 ГК України передбачено, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 838 ЦК України визначено,
що підрядник має право, якщо інше не
встановлено договором, залучати до
виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним за результати їхньої
роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 853 ЦК України,
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

У частині 1 ст. 854 ЦК України визначено,
що якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника - достроково.

За договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно - кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену проектно -
кошторисну документацію, якщо цей
обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх (ч.1 ст. 875 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання
робіт підрядником і прийняття їх
замовником оформляється актом,
підписаним обома сторонами.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням
є правовідношенням, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язаний вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
змінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 10.01.2011 року між ПП
«Гарантспецбуд» (Цесіонарій), ТзОВ
«Віктор Ко» (Цедент) та Відповідачем у
справі (Боржник) було укладено Договір
№ 1 про відступлення права вимоги,
згідно з яким Цедент здійснює
відступлення права вимоги, а
Цесіонарій приймає право вимоги боргу,
належне Цедентові за наступними
договорами: Договір № 18/4 - 2010 на
"Реконструкцію площі Князя Ярослава
Осмомисла, у тому числі вул. Б.
Хмельницького в м. Львові" від 14 липня
2010 року; Договір № 28/4-1 на "Капітальний
ремонт площі Галицької в м. Львові" від
06 вересня 2010 року.

ТзОВ "Віктор Ко" уступило своє право
вимоги за вищевказаними Договорами №
18/4 - 2010 та № 28/4-1 ПП "Гарантспецбуд" до
ВАТ "ЛСБМУ №1" на загальну суму 541 694,52
грн., що становить непогашену частину
заборгованості Боржника - відповідача
у справі перед Цедентом.

Зазначена суму боржником не була
сплачена позивачем у справі, що
підтверджується матеріалами справи та
поясненнями сторін.

Вказаний Договір № 1 про відступлення
права вимоги від 10.01.2011 р. було
підписано Відповідачем, внаслідок чого
він вважався таким, що ознайомлений із
умовами цього Договору та повністю їх
визнавав (п.1.2 Договору про
відступлення права вимоги). Даний факт
відповідачем у справі не оспорювався.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що право
позивача є порушеним та про
правомірність вимоги позивача
стосовно стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 541 694,52 грн.

Щодо твердження апелянта/відповідача
про незастосування місцевим
господарським судом до спірних
правовідносин загального трирічного
строку позовної давності, слід
зазначає наступне.

Позовна давність, за визначенням
статті 256 ЦК України, - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Отже, позовна
давність є інститутом цивільного права
і може застосовуватися виключно до
вимог зі спорів, що виникають у
цивільних відносинах, визначених у
частині першій статті 1 ЦК України, та у
господарських відносинах (стаття 3 ГК
України).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність у три роки, а
відповідно до статті 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 262 ЦК України
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

Так, матеріали справи містять Договір
№ 1 від 10 січня 2011 року про відступлення
права вимоги, згідно з яким Цедент -
ТзОВ "Віктор Ко" здійснює відступлення
права вимоги, а Цесіонарій - ПП
"Гарантспецбуд" приймає право вимоги
боргу, належне Цедентові за Договором
№ 18/4 - 2010 на "Реконструкцію площі Князя
Ярослава Осмомисла, у тому числі вул. Б.
Хмельницького в м. Львові" від 14 липня
2010 року та за Договором № 28/4-1 на
"Капітальний ремонт площі Галицької в
м. Львові" від 06 вересня 2010 року.

ТзОВ "Віктор Ко" уступило своє право
вимоги за вищевказаними Договорами 1 та
2 ПП "Гарантспецбуд" до ПАТ "ЛСБМУ №1" на
загальну суму 541 694,52 грн., що становить
непогашену частину заборгованості
Боржника - Відповідача у справі перед
Цедентом.

Статтею 264 ЦК України визначено дії
сторін, вчинені під час перебігу строку
позовної давності, які переривають
перебіг позовної давності. Зокрема,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішення господарських спорів"
правила переривання перебігу позовної
давності (стаття 264 ЦК України)
застосовуються господарським судом
незалежно від наявності чи відсутності
відповідного клопотання сторін у
справі, якщо в останній є докази, що
підтверджують факт такого переривання.
При цьому господарським судом слід
мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов'язаних із
вчиненням зобов'язаною особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (частина перша
статті 264 ЦК України), господарському
суду необхідно у кожному випадку
встановлювати, коли конкретно вчинені
боржником відповідні дії, маючи на
увазі, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що
боржник визнає існування боргу, а так
само прохання боржника про таку зміну
договору;

письмове прохання відстрочити сплату
боргу;

підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір;

письмове звернення боржника до
кредитора щодо гарантування сплати
суми боргу;

часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу (п.4.1.).

Так, на підставі аналізу згаданого вище
Договору № 1 про відступлення права
вимоги від 10 січня 2011 року, відповідач
(Боржник) у справі вчинив дію, що
свідчить про визнання ним свого боргу
або іншого обов'язку, що призвело до
переривання перебігу позовної
давності.

Це випливає з наступного. Відповідно до
п. 1.2. Договору № 1 про відступлення
права вимоги підписанням та
скріпленням печаткою цього договору,
Боржник - Відповідач у справі,
підтверджує той факт, що він
ознайомлений з ним та повністю визнає
умови цього Договору, а відповідно до
п.2.1. Договору за відступлення права
вимоги до Боржника за Договорами - № 18/4
- 2010 від 14.07.2010 року та № 28/4-1 від 06.09.2010
року - Цесіонарій сплачує Цеденту
грошові кошти у розмірі 541 694, 52 грн.
Вказана сума становить непогашену
частину заборгованості Боржника перед
Цедентом.

Таким чином, місцевий суд прийшов
правомірного висновку, що Боржник,
взявши участь у відносинах уступки
права вимоги та підписавши цей Договір
без жодних застережень на меншу суму -
541 694,52 грн., ніж загальна вартість робіт
за Договорами 1 та 2, що складає більшу
суму - 547 166, 18 грн. - вчинив дію, що
свідчить про визнання ним боргу на
меншу суму заборгованості, а саме: 541
694,52 грн., що складає предмет вимоги та
свідчить про переривання перебігу
позовної давності щодо вимог позивача
у даній справі.

Враховуючи ч. 3 ст. 264 ЦК України,
після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Посилання апелянта/відповідача на
постанову Вищого господарського суду
України від 28 грудня 2010 р. у справі №
11/119-10 є некоректним, оскільки, апелянт
не звернув уваги на те, що боржник у
справі № 11/119-10, яка розглядалася ВГС
України 28.12.2010 р., по-перше, не був
стороною договору про відступлення
права вимоги, по-друге, договір про
відступлення права вимоги у справі №
11/119-10 був укладений 15.10.2008 р. поза межами
загального трирічного строку позовної
давності щодо інших договорів підряду:
листопад 2003 р., 12.01.2004 р., 2004 р.
відповідно, що встановлено ВГС України
та вказано у постанові цього суду по
справі 11/119-10 від 28.12.2010 р.

Фактичні обставини у справі № 914/4346/13 не
є подібними фактичними обставинами,
які встановлені Вищим господарським
судом України у постанові по справі №
11/119-10 від 28.12.2010 р. (а.с. 148-150), на яку як на
приклад посилається
апелянт/відповідач.

Інші твердження скаржника викладені в
апеляційній скарзі до уваги не
приймаються, оскільки вони не доведені
належними та допустимими доказами в
розумінні статей 33 та 34 ГПК України.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, належними та
допустимими доказами (ст. 34 ГПК
України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, колегія суддів
прийшла до висновку, апеляційну скаргу
апелянта/відповідача залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Львівської області від 03.02.2014р. у
справі № 914/4346/13 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового
рішення в апеляційному порядку
покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44 - 49, 89, 99, 101,
103, 105 Господарського процесуального
кодексу України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 03.02.2014 року у
справі № 914/4346/13 - залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору
за перегляд судового рішення в
апеляційному порядку покласти на
апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути
господарському суду Львівської
області.

Головуючий суддя
Данко Л.С.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Гриців В.М.

В судовому засіданні 26.03.2014 р.
оголошено вступну і резолютивну часини
постанови. Повний текст постанови
складено та підписано - 27.03.2014 р.