номер провадження справи 24/17/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014
Справа № 908/481/14

за позовом: фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача: комунальне
підприємство "Водоканал" (вул. Артема, 61,
м. Запоріжжя, 69002)

про стягнення 34 126,90 грн.

суддя
Азізбекян Т.А.

У засіданні приймали участь
представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від
10.02.2014р.

від відповідача: Гриценко О.І.,
довіреність від 11.02.2014р. № 35

СУТЬ СПОРУ:

18.02.2014р. до господарського суду
Запорізької області звернулася
фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з
позовною заявою до комунального
підприємства "Водоканал" про стягнення
з відповідача 34 651,63 грн., з яких: 32 651,63
грн. основного боргу, 1 273,13 грн. - 3%
річних та 202,14 грн. інфляційних витрат.

Ухвалою від 18.02.2014р. судом порушено
провадження у справі № 908/481/14,
присвоєно провадженню номер 24/17/14,
справу призначено до розгляду на
03.03.2014р. У сторін витребувані документи,
які необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи.

Ухвалою від 03.03.2014р. розгляд справи
відкладений на 19.03.2014р.

Судове засідання проводилося без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

У засіданні суду 19.03.2014р. оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Позивач вимоги підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві та зазначив, що 29.12.2009р. між
сторонами укладено договір поставки на
закупку товарів № 5601/09, на виконання
умов якого позивачем здійснено
поставку товару відповідачу в період з
11.07.2012р. по 26.11.2012 р. на загальну суму 32
651,63 грн. згідно видаткових накладних.
Відповідач оплату за отриманий товар
не здійснив, внаслідок чого сума
основного боргу становить 32 651,63 грн. За
прострочку оплати товару за договором
відповідачу нараховано 1 273,13 грн. 3%
річних за період з 26.08.2012р. по 31.01.2014р. та
202,14 грн. інфляції. Просить суд, на
підставі ст. ст. 11, 15, 16, 96, 509, 526, 530, ст. 549,
612, 623, 625, 627, 692, 712, Цивільного кодексу
України, ст. ст. 193, 175, 230 Господарського
кодексу України, ст. ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив від
18.03.2014р., в якому зазначив, що відповідно
до п.13.2 Договору, у випадку
неможливості врегулювання спірних
питань шляхом переговорів, сторони
передають спір на розгляд до
Постійного діючого третейського суду
при Асоціації підприємств
водопровідно-каналізаційного
господарства Запорізької області
«Запоріжоблвода» (69035, м. Запоріжжя, пр.
Леніна, 180а), в порядку та по правилам,
передбачених Регламентом даного
третейського суду. Посилання у
договорі, контракті на документ, який
містить умову про третейський розгляд
спору, є третейською угодою за умови, що
договір укладений у письмовій формі і
це посилання є таким, що робить
третейську угоду частиною договору.
Третейська угода може містити як
вказівку про конкретно визначений
третейський суд, так і просте посилання
на вирішення відповідних спорів між
сторонами третейським судом. Вважає, що
угода про передачу спору на вирішення
третейського суду не є такою, що
суперечить нормам чинного
законодавства та Конституції України.
Отже, на думку відповідача, заявлені
вимоги не підлягають розгляду в
господарських судах України, Просить
суд припинити провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2009р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(Постачальник) та Комунальним
підприємством «Водоканал» (Покупець)
укладено Договір поставки на закупку
товарів № 5601/09, за умовами якого (п.1.1.)
Постачальник зобов'язується поставити
Покупцю товари в об'ємах, узгоджених з
Покупцем в річному плановому
наряді-замовленні на календарний
(фінансовий) рік, а Покупець прийняти та
провести розрахунок за фактично
отримані ним об'єми закупівель товарів.

Згідно п. 2.3. Договору, фактична
поставка Покупцю товарів, узгоджених
сторонами в наряді-замовленні,
проводиться шляхом відбору згідно
специфікацій на закупку партій
товарів. Специфікації на відбір товару
формують юридичні обов'язки Покупця
перед Постачальником, є додатками та
невід'ємною частиною планового
наряду-замовлення.

Відповідно до п. 4.2., орієнтована сума
Договору складає 20 000,00 грн. (двадцять
тисяч грн. 00 коп.).

Сторонами в Додатковій угоді № 1 від
01.03.2010р. до Договору погоджено
збільшення орієнтованої суми договору
на 570 000,00 грн. (п'ятсот сімдесят тисяч
грн., 00 коп.) до 590 000,00 грн. (п'ятсот
дев'яносто тисяч грн., 00 коп.).

Згідно п. 6.1. Договору поставки на
закупку товарів, поставка товарів
здійснюється за рахунок Постачальника
його транспортом на склад Покупця.

Пунктом 7.1. Договору сторони узгодили,
що розрахунки проводяться за фактично
поставлені та прийняті відповідно до
умов Договору товари.

Відповідно до п. 7.3. Договору,
розрахунки Покупець проводить згідно
рахунків, виставлених Постачальником,
на його поточний рахунок згідно
реквізитів, вказаних в Договорі, в
строк - 45-ти календарних днів з дати
поставки товарів на склад Покупця.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України (ГК України),
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватись від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України (ЦК України) з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до вимог закону, умов
договору. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускається
крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить
Господарський кодекс України, п. п. 1, 7
ст. 193 якого встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За приписами ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь - який час.
Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору, у період з
11.07.2012р. по 26.11.2012р., ФОП ОСОБА_1
своєчасно, належної якості та в
узгодженій кількості здійснено
поставку товару відповідачу на
загальну суму 32 651,63 грн. згідно
видаткових накладних, а саме: 11.07.2012р. - 3
793,20 грн. (видаткова накладна № 209 від
11.07.2012р.); 11.07.2012р. - 3 001,20 грн. (видаткова
накладна № 201 від 11.07.2012р.); 11.07.2012р. - 3 102,00
грн. (видаткова накладна № 198 від
11.07.2012р.); 11.07.2012р. - 5 166,40 грн. (видаткова
накладна № 200 від 11.07.2012р.); 05.09.2012р. - 2 901,60
грн. (видаткова накладна № 183 від
05.09.2012р.); 05.09.2012р. - 2 462,40 грн. (видаткова
накладна № 184 від 05.09.2012р.); 05.09.2012р. - 2 202,00
грн. (видаткова накладна № 197 від
05.09.2012р.); 05.09.2012 року - 2 281,20 грн.
(видаткова накладна № 199 від 05.09.2012р.);
26.11.2012р. - 7 741,63 грн. (видаткова накладна
№ 215 від 26.11.2012р.).

Факт прийняття товару відповідачем
підтверджується підписами посадових
осіб КП «Водоканал» Євтушенко В.О.,
Черниченко В.А. у видаткових накладних
про отримання товару.

Згідно підписаного акту звірки
взаємних розрахунків між КП
«Водоканал» та ФОП ОСОБА_1 від 01.10.2013р.
сальдо на 01.10.2013р. становить 32 651,63 грн.
на користь ФОП ОСОБА_1

10.10.2013р. позивачем на адресу КП
«Водоканал» направлено претензію з
вимогою щодо добровільної сплати
заборгованості за Договором поставки
на закупку товарів № 5601/09 від 29.12.2009
року. Однак дана вимога відповідачем
залишена без задоволення.

Отже, заборгованість КП «Водоканал»
перед ФОП ОСОБА_1 за поставку товару
становить 32 651,63 грн.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави
та умови припинення зобов'язання.

Зобов'язання відповідача оплатити
отриманий товар не припинено.

Відповідач оплату за отриманий товар
не довів, тому вимоги позивача про
стягнення основного боргу в сумі 32 651,63
грн. суд визнає документально
підтвердженими, нормативно
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги
про стягнення з відповідача 1 273,13 грн. 3%
річних за період з 26.08.2012р. по 31.01.2014р. та
202,14 грн. інфляції.

Згідно із ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також 3 % річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлено інший розмір
відсотків.

За розрахунком позивача, розмір 3%
річних за період з 26.08.2012р. по 31.01.2014р.
складає 1 273,13 грн., інфляційні витрати -
202,14 грн. за період з 26.08.2012р. по 31.01.2014р.
Вимоги в цій частині є доведеними та
задовольняються судом.

Судом не прийнято до уваги доводи
відповідача стосовно того, що заявлені
вимоги ФОП ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості та штрафних санкцій за
договором № №5601/09 від 29.12.20009 року не
підлягають розгляду в господарських
судах, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 124
Конституції України, правосуддя в
здійснюється виключно судами.

Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує
захист гарантованих Конституцією
України та законами України прав і
свобод людини і громадянина, прав і
законних інтересів юридичних осіб,
інтересів суспільства і держави
(підпункт 4.1. пункту 4 Рішення
Конституційного Суду України у справі
про призначення судом більш м'якого
покарання від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Тому в
контексті статті 55 Конституції України
органи судової влади здійснюють
функцію захисту майнових і немайнових
прав та охоронюваних законом інтересів
фізичних та юридичних осіб у сфері
цивільних і господарських
правовідносин.

Третейський розгляд спорів сторін у
сфері цивільних і господарських
правовідносин - це вид недержавної
юрисдикційної діяльності, яку
третейські суди здійснюють на підставі
законів України шляхом застосування,
зокрема, методів арбітрування.

Здійснення третейськими судами
функції захисту, передбаченої в абзаці
сьомому статті 2, статті 3 Закону
України «Про третейські суди» є
здійснення ними не правосуддя, а
третейського розгляду спорів сторін у
цивільних і господарських
правовідносинах у межах права,
визначеного частиною п'ятою статті 55
Конституції України.

Третейські суди не віднесені до
системи судів загальної юрисдикції (ст.
125 Конституції України).

Отже, з аналізу положень Закону України
«Про третейські суди» виходить, що
третейські суди є недержавними
незалежними органами захисту майнових
і немайнових прав та охоронюваних
законом інтересів фізичних та/або
юридичних осіб у сфері цивільних і
господарських правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону
України «Про третейські суди»,
юридичні та/або фізичні особи мають
право передати на розгляд третейського
суду будь-який спір, який виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків
передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Таким чином, у сторін існує виключно
правова можливість, а не обов'язок на
звернення до третейського суду. Для
такого звернення, необхідна наявність
волі обох сторін (тобто наявність угоди
про передачу даного спору на розгляд
третейського суду).

За відсутності волі на звернення до
третейського суду у позивача чинне
законодавство України не позбавляє
його права на вирішення спору
господарським судом.

Відповідач посилається на п. 5 ч. 1
статті 80 ГПК України, згідно якого у
випадку якщо відповідач з посиланням
на третейську угоду, яка є чинною, не
визнавалася недійсною і може бути
виконана, наполягає на вирішенні спору
саме третейським судом, господарський
суд має припинити провадження у справі
.

Однак, господарський суд зобов'язаний
припинити провадження у справі лише за
наявності волі обох сторін про розгляд
спору третейським судом, оформленої
відповідним зверненням до суду. Проте,
таке клопотання заявив лише відповідач
по справі.

Згідно статті 1 ГПК України юридичним
та фізичним особам гарантовано право
на звернення до господарського суду,
згідно із встановленою підвідомчістю
справ.

Відповідно до пункту 3 статті 6 Закону
України «Про судоустрій України» ніхто
не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом. Угоди про
відмову у звернення за захистом до суду
є недійними.

Таким чином, вимога відповідача про
припинення провадження у справі на
підставі того, що даний спір повинен
розглядатись тільки третейським судом,
прямо порушує норми Конституції
України.

Також норми чинного законодавства не
містять обмеження юрисдикції
господарського суду у зв'язку з
наявністю між сторонами третейської
угоди.

За таких обставин, позовна заява ФОП
ОСОБА_1 до КП «Водоканал» про стягнення
заборгованості та штрафних санкцій за
договором поставки на закупку товарів
№ 5601/09 від 29.12.2009р. подана з дотриманням
правил підсудності та підвідомчості
спорів.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір у справі в сумі 1 827,00 грн.
відносяться на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 45, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з комунального підприємства
«Водоканал» (вул. Артема, 61, м.
Запоріжжя, 69002, р/р 0004 АКБ
«Індустріалбанк» м. Запоріжжя, МФО 313849)
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код за ДРФО НОМЕР_1, ІПН
НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 ПАТ «ОТП Банк», м.
Київ, МФО 300528) - 32 651 (тридцять дві тисячі
шістсот п'ятдесят одна) грн. 63 коп.
основного боргу, 1 273 (одна тисяча
двісті сімдесят три) грн. 13 коп. - 3 %
річних, 202 (двісті дві) грн. 14 коп. -
інфляційних втрат та 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Т.А. Азізбекян

Повне рішення складено 21.03.2014р.