Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" березня 2014 р.
Справа № 906/200/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецька-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Майстренко В.П. -
довіреність №08/18146-007031 від 26.11.2013р.;

від відповідача: Івашкевич О.Г. -
довіреність №9 від 10.01.2014р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Малин Енергоінвест"
(м. Малин)

про стягнення 462222,67 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 462222,67грн., з
яких 461344,95грн. - борг за спожиту активну
електроенергію, 642,08грн. - пеня, 195,83грн. -
інфляційні, 39,81грн. - 3% річних. Витрати
по сплаті судового збору просить
покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.
Подав заяву про зменшення позовних
вимог від 18.03.2014р., відповідно до якої
просить вважати загальний борг до
стягнення 396923,81грн. В зв'язку з чим,
просить повернути зайво сплачений
судовий збір.

Згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Подана позивачем заява про зменшення
позовних вимог приймається судом,
оскільки в даному випадку, як
вбачається із матеріалів справи та
характеру відносин, які склались між
сторонами, дії позивача стосовно
зменшення позовних вимог не суперечать
чинному законодавству та не порушують
прав і охоронюваних законом інтересів
інших осіб.

При цьому суд враховує положення п.3.10
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якого під
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти зміну (у бік зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК
України ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог,
якщо заяву прийнято господарським
судом, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, в
даному випадку - це є сума 396923,81грн.

Суд розглядає справу з врахуванням
заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову не заперечив,
надав платіжні доручення як докази
часткової сплати відповідачем боргу в
загальній сумі 165393,00грн.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
23.08.2012 року між Малинським районом
електричних мереж, який діє на підставі
Положення і є виробничим підрозділом
ПАТ "Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго" (Позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Малин Енергоінвест"
(Відповідач) було укладено договір №517
(а.с.15-20), за умовами якого позивач
постачає електричну енергію
відповідачу (споживачу), а відповідач
оплачує постачальнику її вартість та
здійснює інші платежі згідно з умовами
цього договору і додатками до договору,
що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п.2.2.3 договору відповідач
зобов'язався своєчасно сплачувати за
використану електроенергію, а також
вносити всі інші платежі за
розрахунковий період відповідно до
встановленої системи обліку
електроенергії, класу напруги і за
діючими на період розрахунку тарифами
у грошовій формі та за іншими формами
розрахунків згідно з чинним
законодавством України. Розрахунковим
періодом вважається період з 19 числа по
18 число включно і вказаний період
прирівнюється до періоду дії тарифу
(календарного місяця).

Відповідно до п.7.3 договору остаточний
розрахунок повинен здійснюватися в
розмірі фактичного споживання
електричної енергії за розрахунковий
місяць з врахуванням сальдо на початок
місяця не пізніше:

- 5 операційних днів з дня отримання
рахунку, включаючи день його отримання,
для споживачів, які оплачують
електричну енергію самостійно;

- 10 операційних днів з дня отримання
рахунку, включаючи день його отримання,
для споживачів, які здійснюють
розрахунки через свою територіально
відокремлену головну організацію.

Позивач умови договору виконав
належним чином та виставив відповідачу
рахунки на оплату за активну
електроенергію, які знаходяться в
матеріалах справи (а.с.27-50).

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо своєчасної оплати за отриману
електроенергію вчасно та в повному
обсязі не виконав, у результаті чого
станом на день розгляду справи в суді у
нього існує заборгованість перед
позивачем за активну електричну
енергію в сумі 396923,81грн.

Разом з тим, відповідачем після
пред'явлення позову частково сплачено
борг в сумі 165393,00грн.

Таким чином, на день розгляду справи у
відповідача перед
ПАТ"Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго" залишилась
непогашеною заборгованість в сумі
231530,81грн. за спожиту активну
електроенергію.

Не проведення відповідачами
розрахунків за надані послуги стало
приводом для звернення позивача за
захистом порушеного права до суду.

Враховуючи встановлені обставини, суд
дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ст.173 Господарського кодексу
України).

Відповідно до ст.275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію споживачеві, який
зобов'язаний оплатити прийняту
енергію.

Відповідно до ст.ст. 525 і 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не спростував, доказів сплати
решти заборгованості не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 231530,81грн. боргу за активну
електроенергію обґрунтовані, заявлені
у відповідності до вимог чинного
законодавства, підтверджуються
належними доказами, які є в матеріалах
справи, та підлягають задоволенню. В
частині стягнення боргу в сумі
165393,00грн. суд провадження у справі
припиняє на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК
України за відсутністю предмета спору
в зв'язку зі сплатою.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача за
правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.22,33,34,43,44,49,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Малин Енергоінвест"
(11601, Житомирська область, м. Малин, вул.
Українських Повстанців, 25А, код 37555721)

- на користь Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" (10008, м.
Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, код 22048622) -
231530,81грн. боргу за спожиту активну
електроенергію, а також 7938,48грн.
сплаченого судового збору.

3. Припинити провадження у справі в
частині стягнення боргу в сумі
165393,00грн.

4. Повернути Публічному акціонерному
товариству "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" (10008, м.
Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, код 22048622)

- з Державного бюджету України - 1305,97грн.
зайво сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 24 березня 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу