м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПрокурора Святошинського
району міста Києва в інтересах держави
в особі Київської міської
радидоТовариства з обмеженою
відповідальністю "Охоронне
підприємство "Флора-люкс"прозвільнення
та повернення самовільно зайнятої
земельної ділянкиСуддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від прокуратури:Дорошенко В.М. -
прокурор;від позивача:не з'явивсявід
відповідача:Биков Д.М. - юрисконсульт;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Прокурор Святошинського району міста
Києва звернувся до господарського суду
міста Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Охоронне
підприємство "Флора-люкс" (надалі - ТОВ
"ОП "Флора-люкс") про зобов'язання ТОВ "ОП
"Флора-люкс" звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку площею 0,3117 га
по вулиці Святошинській, 15, що
використовується під розміщення
паркувального майданчику, привести у
придатний для використання стан
повернути її Київській міській раді.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
проведеною Державною інспекцією
сільського господарства в м. Києві
перевіркою встановлено, що відповідач
використовує земельну ділянку по
вулиці Святошинській, 15 загальною
площею 0,5442 га, частина якої площею 0,2325
га використовується на підставі
договору №ДНП-2012-12/135 від 21.12.2012 р.,
укладеного з КП "Київтранспарксервіс",
а інша частина - площею 0,3117 га
самовільно захоплена відповідачем та
використовується без
правовстановлюючих документів для
розташування місць паркування, що
стало підставою для звернення
прокурора з позовною заявою про
зобов'язання звільнити та повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.12.2013 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 р. у зв'язку із неявкою
представників сторін та невиконанням
ними вимог ухвали суду від 30.12.2013 р.
розгляд справи відкладено до 12.03.2014 р.
24.02.2014 р. прокурором через загальний
відділ суду було подано заяву про
уточнення позовних вимог згідно змісту
якої прокурор просить зобов'язати ТОВ
"ОП "Флора-люкс" звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку площею 0,3117 га
по вулиці Святошинській, 15,
нормативно-грошовою оцінкою 4 544
720,51грн., що використовується під
розміщення паркувального майданчику,
привести у придатний для використання
стан повернути її Київській міській
В судовому засіданні 12.03.2014 р. було
оголошено перерву до 14.03.2014 р.
Представник прокуратури в судове
засідання 14.03.2014 р. з'явився, подав через
загальний відділ суду клопотання про
відкладення розгляду справи до
отримання ним з Державної інспекції
сільського господарства в м. Києві
інформації щодо виникнення
розбіжностей в акті обстеження
земельної ділянки №240 від 26.12.2013 р. та
акті перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства №А27/140 від 07.02.2014 р.
Судом в задоволенні вказаного
клопотання відмовлено, оскільки
прокурором не доведено яким чином
отримана від Державної інспекції
сільського господарства в м. Києві
інформація може вплинути на суть
прийнятого судом рішення.
Представник позивача, що належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, в судове засідання
14.03.2014 р. не з'явився, вимог ухвал суду не
виконав, про причини неявки суд не
Представник відповідача в судове
засідання 14.03.2014 р. з'явився, подав через
загальний відділ суду відзив на
позовну заяву згідно змісту якого
відповідач проти позовних вимог
заперечує та просить залишити їх без
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання позивач був належним чином
повідомлений, на підставі статті 75
Господарського процесуального кодексу
України справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.
У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника прокуратури та
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд м. Києва, -
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про
столицю України - місто-герой Київ"
Київська міська рада та Київська
міська державна адміністрація мають
право встановлювати правила
благоустрою, торговельного,
побутового, транспортного,
житлово-комунального та іншого
соціально-культурного обслуговування,
визначати особливості
землекористування та використання
інших природних ресурсів.
Рішенням Київської міської ради від
26.06.2007 р. №930/1591 "Про вдосконалення
паркування автотранспорту в м. Києві"
визначено Комунальне підприємство
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київтранспарксервіс" єдиним
оператором з паркування транспортних
засобів, стягнення паркувального збору
та виготовлення єдиних абонементних
талонів з паркування автомобільного
транспорту.

Рішенням Київської міської ради від
25.12.2008 р. №1051/1051 затверджено Правила
благоустрою міста Києва (далі - Правила)
та визначено єдиний порядок
організації та функціонування платних
місць для паркування транспортних
засобів на території міста Києва (п.
17.1.1).

Пунктом 17.3.1 вказаних Правил визначено,
що платні місця для паркування
транспортних засобів (майданчики для
платного паркування) призначені для
тимчасової стоянки транспортного
засобу зі стягненням плати за
паркування у відведених або спеціально
обладнаних місцях без
відповідальності за збереження
транспортного засобу або з такою
відповідальністю, якщо можливе
оснащення місця для паркування
транспортних засобів необхідним
обладнанням. Організація та
експлуатація місць платного
паркування транспортних засобів
здійснюється лише оператором або
підприємствами, з якими оператор уклав
відповідний договір.

Рішенням Київської міської ради від
01.12.2011 р. № 722/6958 "Про внесення змін до
рішення Київради від 23.06.2011 р. № 242/5629
"Про встановлення місцевих податків і
зборів в м. Києві" затверджено перелік
земельних ділянок, спеціально
відведених для забезпечення
паркування транспортних засобів, що
закріплені за Комунальним
підприємством "Київтранспарксервіс",
до якого, зокрема, включено
паркувальний майданчик по вул.
Святошинській, 15 у Святошинському
районі м. Києва площею 0,2325 га.

21.12.2012 на підставі рішення Київської
міської ради від 25.12.2008 р. № 1051/1051 між КП
"Київтранспарксервіс" та ТОВ "ОП
"Флора-люкс" (відповідачем) укладено
договір №ДНП-2012-12/135 про надання права
на експлуатацію фіксованих місць
паркування, відповідно до умов якого КП
"Київтранспарксервіс" надає за плату
відповідачу право на організацію та
експлуатацію 84 (вісімдесяти п'яти)
місць для платного паркування
транспортних засобів, а також 9 (дев'ять)
спеціальних місць для безкоштовного
паркування транспортних засобів, які
перевозять інвалідів, що розташовані
на паркувальному майданчику за
адресою: м. Київ, Святошинський р-н, вул.
Святошинська, 15, в межах III
територіальної зони паркування м.
Києва, а також здійснення розрахунків з
юридичними та фізичними особами за
паркування їхнього автотранспорту.

Згідно п.п. 1.3, 6.1 Договору відповідач
набуває право на організацію та
експлуатацію об'єкту з моменту
набрання чинності даним договором, а
саме з 01.01.2013 р.

Отже, відповідач з 01.01.2013 р. отримав
законне право на організацію та
експлуатацію місць для платного
паркування транспортних засобів
строком на 1 (один) рік, що розташовані
на земельній ділянці (на паркувальному
майданчику) за адресою: м. Київ,
Святошинський р-н, вул. Святошинська, 15,
загальною площею 0,2325 га згідно рішення
Київської міської ради від 01.12.2011 р. №
722/6958.

26.12.2013 р. державним інспектором
сільського господарства в місті Києві
Домашенком Р.В. проведено обстеження
земельної ділянки, яка знаходиться у м.
Києві по вул. Святошинській, 15, за
результатами якого складено Акт
обстеження земельної ділянки №240, яким
встановлено, що станом на 26.12.2013 р.
відповідач займає територію під
паркувальний майданчик площею 0,5442 га,
що становить 218 машиномісць на
земельній ділянці за адресою: вул.
Святошинська, 15 у Святошинському
районі міста Києва. Порушення
орієнтовно на 125 машиномісць, що
становить орієнтовно площу 0,3117 га
земельної ділянки.

З цих підстав, враховуючи виявлення
порушення вимог земельного
законодавства прокурор звернувся з
позовом про звільнення земельної
ділянки площею 0,3117 га на підставі ст. 212
Земельного кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Земельні відносини - це суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею (ч. 1 ст. 2
Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного
кодексу України право власності на
землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

Право володіння означає юридично
забезпечену можливість власника мати
майно у своєму безпосередньому
фізичному чи юридичному віданні, у
сфері свого фактичного господарського
чи іншого впливу.

Право користування - це юридично
закріплена можливість власника щодо
господарського, підприємницького,
культурно-побутового використання
майна та вилучення з нього корисних
властивостей.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону. Набуття права
власності громадянами та юридичними
особами на земельні ділянки, на яких
розташовані об'єкти, які підлягають
приватизації, відбувається в порядку,
визначеному частиною першою статті 128
цього Кодексу. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
проведення перевірки) сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

При цьому, надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування (ст.123
Земельного кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 124
Земельного кодексу України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Приписами ст. 125 вказаного Кодексу
унормовано, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Самовільним же зайняттям земельної
ділянки є будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними (ст. 1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель").

Тобто, відповідно до вимог чинного
законодавства обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки.

07.02.2014 р. Державною інспекцією
сільського господарства в м. Києві
проведено перевірку дотримання вимог
земельного законодавства Товариством
з обмеженою відповідальністю "Охоронне
підприємство "Флора-люкс», за
результатами якої складено Акт
перевірки №А27/140.

Проведеною Державною інспекцією
сільського господарства в м. Києві
перевіркою встановлено, що відповідач
використовує земельну ділянку
загальною площею 0,2325 га на підставі
укладеного з КП «Київпарксервіс»
Договору про надання права на
експлуатацію фіксованих місць
паркування №ДНП-2012-12/135 від 21.12.2012 р. за
відсутності договору оренди земельної
ділянки.

Факту самовільного зайняття
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Охоронне
підприємство "Флора-люкс» земельної
ділянки Актом перевірки дотримання
вимог земельного законодавства №А27/140
від 07.02.2014 р. не встановлено.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Проте, прокурор та позивач під час
розгляду справи не надали суду
належних доказів, які б підтверджували
викладені в позовній заяві обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги необґрунтованими та
таким, що не підлягають задоволенню.

Стосовно правомірності звернення з
даним позовом до суду прокурором в
інтересах держави в особі Київської
міської ради суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
держави в суді у випадках, визначених
законом.

Згідно з п. 6 частини другої ст. 20 Закону
України «Про прокуратуру» при
виявленні порушень закону прокурор або
його заступник у межах своєї
компетенції мають право звертатись до
суду з заявами про захист прав і
законних інтересів громадян, держави, а
також підприємств та інших юридичних
осіб.

Стаття 361 Закону України «Про
прокуратуру» передбачає, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою. Формами
представництва є, зокрема, звернення до
суду з позовами, коли порушуються
інтереси держави та участь у розгляді
судами справ. Прокурор самостійно
визначає підстави для представництва у
судах, форму його здійснення і може
здійснювати представництво в будь-якій
стадії судочинства в порядку,
передбаченому процесуальним законом.

Абзац третій частини першої та частина
третя ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
визначають, що господарський суд
порушує справи за позовними заявами
прокурорів та їх заступників, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави; прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

У рішенні Конституційного Суду України
від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 зазначено,
що інтереси держави можуть збігатися
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді. Проте
держава може вбачати свої інтереси не
тільки в їх діяльності, але й в
діяльності приватних підприємств,
товариств. Із врахуванням того, що
"інтереси держави" є оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Земельного
кодексу України земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування» органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правоможності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Враховуючи викладене, прокурор
Святошинського району міста Києва
правомірно згідно діючого
законодавства звернувся до суду з
даною позовною заявою для захисту
інтересів держави в особі Київської
міської ради.

Питання розподілу між сторонами витрат
по сплаті судового збору не
вирішується, оскільки прокурор
звільнений від його сплати в
установленому законом порядку.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Прокурора
Святошинського району міста Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Охоронне
підприємство "Флора-люкс" про
звільнення та повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 19.03.2014 р.

Суддя
Ю.О. Підченко