КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. Справа№ 910/16241/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання
Громак В.О.

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Мариношенко К.А.
представник за довіреністю б/н від
24.04.2013;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фірми
"Т.М.М." Товариства з обмеженою
відповідальністю

на рішення Господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 року

по справі № 910/16241/13 (суддя - Ярмак О.М. )

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"

до Фірми "Т.М.М." Товариства з обмеженою
відповідальністю

про стягнення 44 877,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 р. позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ласка Лізинг»
задоволені повністю. Стягнуто з фірми
«Т.М.М.» товариства з обмеженою
відповідальністю на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ласка Лізинг»
заборгованість у розмірі 42 408,85 грн.,
неустойку у розмірі 2 015,84 грн., річних у
розмірі 410,67 грн., 42,40 грн. інфляційних
втрат, судовий збір у розмірі 1 720,50грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
фірма «Т.М.М.» товариства з обмеженою
відповідальністю звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 р. у справі № 910/16241/13 та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимоги відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 року, підлягає
скасуванню з причин неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.01.2014 р.
апеляційну скаргу фірми «Т.М.М.»
товариства з обмеженою
відповідальністю прийнято до
провадження.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 р.,
враховуючи перебування у відпустці
судді Смірнової Л.Г., змінено склад суду
та визначено судову колегію у складі:
головуючий суддя Чорна Л.В., Гончаров
С.А., Мартюк А.І.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2014 р.,
враховуючи перебування у відпустці
судді Гончарова С.А., змінено склад суду
та визначено судову колегію у складі:
головуючий суддя Чорна Л.В., Мартюк А.І.,
Тищенко О.В.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 02.04.2014 р.,
враховуючи перебування на лікарняному
судді Мартюк А.І., змінено склад суду та
визначено судову колегію у складі:
головуючий суддя Чорна Л.В., Іоннікова
І.А., Тищенко О.В.

Фірма «Т.М.М.» товариства з обмеженою
відповідальністю подала клопотання
про залучення до участі у справі №
910/16241/13 правонаступника ТОВ «Мега Торг
ЛТД», , адреса: м. Київ, вул.
Ак. Філатова, 22/8, офіс 402.

Позивач скористався своїм правом,
наданим статтею 96 Господарського
процесуального кодексу України, надав
відзив на апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ласка Лізинг» своїх
представників в судове засідання не
направило, про причини неявки суд не
повідомило, про час та місце розгляду
справи належним чином повідомлено.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що
законодавство України, в тому числі
Господарський процесуальний кодекс
України, не зобов'язує й сторону у
справі, зокрема позивача, з'ясовувати
фактичне місцезнаходження іншої
сторони (сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Не з'явлення в судове засідання та
неодноразові клопотання про
відкладення свідчать про штучне
затягування судового процесу, що
суперечить, зокрема, вимогам статті 6
Конвенції про захист праві людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.
Відповідні дії або бездіяльність з
урахуванням обставин конкретної
справи може розцінюватись
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011
р. Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно п.2 інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№01-08/140 від 15.03.2010 року у разі
нез'явлення в судове засідання
господарського суду представників
сторін або однієї з них
господарському суду слід враховувати
викладене в підпункті 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997 N 02-5/289 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального
кодексу України" (з подальшими
змінами), де зазначено: "Розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має
встановити, чи повідомлені про час і
місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання. Необхідно мати на увазі,
що розгляд справи за відсутності
будь-якої із сторін, не повідомленої
належним чином про час і місце
засідання суду, є безумовною
підставою для скасування рішення
місцевого або постанови апеляційного
господарського суду (пункт 2 частини
другої статті 111-10 ГПК) Особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що 12.02.2014 р. та 05.03.2014 р. у
судовому засіданні справу було
відкладено у зв'язку з неявкою
представників позивача, справа
розглядається без їх участі.

У відповідності до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи, колегією суддів
встановлено наступне:

18.12.2007р. між позивачем - ТОВ "Ласка
Лізинг" (лізингодавець за договором) та
відповідачем - ТОВ "Фірмою "Т.М.М."
(лізингоодержувач) було укладено
договір фінансового лізингу № 1124/12/2007,
відповідно до якого лізингодавець
зобов'язався придбати в свою власність
техніку у відповідності з встановленою
лізингоодержувачем специфікацією
продавця та передати його без надання
послуг по управлінню та технічній
експлуатації лізингоодержувачу в
якості предмету лізингу в тимчасове
володіння та користування за плату, а
лізингоодержувач - прийняти його на
умовах даного договору. (п.1.1 Договору).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
майно купується позивачем у продавця
на умовах договору купівлі-продажу для
подальшої передачі його в лізинг.

Згідно з п. 2.3. договору вартість майна,
що передається позивачем
відповідачеві складає суму, що
еквівалентна 39327,22 у.о., в тому числі ПДВ
в розмірі 20% - 6554,50 у.о. яка виражається в
гривнах України

Умовами п. 3.1 договору визначено, що
передача лізингодавцем майна, а також
необхідного приладдя та документів, що
є невід'ємною частиною майна, та
прийняття його лізингоодержувачем на
правах володіння та користування
здійснюється шляхом підписання акту
здачі-приймання майна. Приймання майна
лізингоодержувачем повинне бути
здійснене протягом п'яти робочих днів
після отримання повідомлення
лізингодавця про готовність майна до
передачі, про що лізингодавець
повідомляє лізиногоодержувача шляхом
направлення відповідного
повідомлення.

На виконання умов договору позивач
передав, а відповідач прийняв у
фінансовий лізинг автобус "Богдан" А-09202
у кількості одна штука, що
підтверджується видатковою накладною
№РН-0000083 від 27.03.2008 р. та довіреністю
відповідача на отримання
товарно-матеріальних цінностей серії
НБМ №317049 від 27.03.2008 р./а.с.36-27/.

Таким чином, позивачем виконано своє
зобов'язання за Договором фінансового
лізингу № 1124/12/2007 від 18.12.2007 р.

Додатковою угодою №1124/12/2007/R від 30.07.2009
р., сторони виклали додаток 1- Графік
внесення платежів договору
фінансового лізингу № 1124/12/2007 від 18.12.2007
р. в новій редакції.

Відповідно до п. 7.1.2 договору, поточний
лізинговий платіж, що підлягає оплаті в
гривнях, розраховується як добуток
суми лізингового платежу, вираженої в
"у.о." згідно з графою 3 Додатку № 1 до
договору на відповідну дату проведення
платежу, та "Курсу 2".

Згідно умов п.7.3 договору, загальна
вартість лізингових платежів, що
підлягають до сплати Фірмою "Т.М.М." -
ТОВ, становить 50 811,90 умовних одиниць
(у.о.), включаючи ПДВ в розмірі 20% від
суми, що відноситься в погашення
вартості майна - 6404,50 у.о.

Згідно з п. 7.4 договору, відповідач
зобов'язаний вносити на розрахунковий
рахунок позивача платежі, розмір яких
встановлювався на кожний період в
Графіку внесення платежів, що є
Додатком № 1 до договору.

Позивач вказує, що відповідно до
Графіку внесення платежів, з 60 по 64
періоди включно, тобто відповідно по
14.01.2013р., 14.02.2013р., 14.03.2013р., 14.04.2013р.,
14.05.2013р. відповідач повинен був
сплатити по 848,59 у.о. відповідно до графи
3 Графіку та по 212,56 у.о. відповідно до
графи 7 Графіку.

Як вбачається з наявних у справі
матеріалів, відповідач не виконує
зобов'язання за договором №1124/12/2007 від
18.12.2007р. в частині сплати лізингових
платежів за періоди 60-64, внаслідок чого
з боку останнього утворилась перед
позивачем заборгованість у розмірі 42
408,85 грн.

Доказів сплати заборгованості або
повернення майна ані в суді першої
інстанції ані в суді апеляційної
інстанції не надано.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг», відносини, що
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями Цивільного кодексу
України про лізинг, найм (оренду),
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюються цим
Законом.

Частина 2 статті 1 Закону України "Про
фінансовий лізинг" передбачає, що за
договором фінансового лізингу (далі -
договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до ч. 1 статті 16 Закону
України "Про фінансовий лізинг"сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором.

Згідно з п. 7.7 Договору
лізингоодержувач зобов'язаний вносити
всі грошові суми в рахунок оплати
лізингових платежів в об'ємі та в
строки, встановлені в графіку внесення
платежів, незалежно від виставлення
або отримання рахунків лізингодавця, а
також незалежно від фактичного
користування майном, в тому числі, в
період технічного обслуговування
ремонту, втрати майна, протягом строку
лізингу або до моменту дострокового
припинення Договору.

Пунктом 3 ч.2 статті 11 Закону України
"Про фінансовий лізинг"передбачено, що
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

Згідно з ст.192 ЦК України законним
платіжним засобом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. Іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст.524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Частиною 2 ст.533 ЦК України встановлено,
якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

За умовами укладеного між сторонами
Договору відповідач зобов'язаний
сплачувати лізингові платежі в
національній валюті України - гривні,
яке і є грошовим зобов'язанням. Сторони
погодили формування ціни предмету
лізингу і лізингові платежі, розмір
яких безпосередньо пов'язаний з ціною
предмету лізингу, з урахуванням
співвідношення національної валюти до
іноземної.

Таким чином, сторони, визначивши у
Договорі фінансового лізингу №1124/12/2007
від 18.12.2007р. грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті, не
порушили вищевказані норми права.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на те, що в матеріалах справи відсутні
докази, які б свідчили про визнання
зазначеного договору фінансового
лізингу недійсним, а отже останній є
чинним і викладені в ньому умови є
обов'язковими для виконання сторонами.

Договір було підписано відповідачем
без жодних зауважень або застережень з
його боку, без складання протоколу
розбіжностей, що свідчить про
погодження останнім на момент
укладення Договору можливих наслідків
виконання та порушення зобов'язань.

Твердження апелянта, що розмір
щомісячних лізингових платежів має
розраховуватись з урахуванням курсу
НБУ для одного долара станом на 18.11.2007
р., тобто Курсу 1 згідно п. 7.1.1 Договору, є
помилковим і суперечить змісту п. 7.1.2
Договору, в якому сторони узгодили, що
для визначення розміру чергового
лізингового платежу в гривнях
використовується Курс 2 - курс одного
долара на відповідну дату проведення
платежу, а також правилам ст. 533 ЦК
України, згідно якої, якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу.

Згідно з вимогами статті 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) та статей 525, 526 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
зобов'язання має виконуватись належним
чином у відповідності з умовами
договору; одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов не допускається.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, з
яким погоджується суд апеляційної
інстанції, що відповідач порушив умови
договору, а також вимоги статті 526 ЦК
України та статті 193 ГК України та свої
зобов'язання не виконав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п.9.5 договору, у разі якщо
лізингоодержувач у встановлені
договором строки не здійснює оплати
встановлених договором платежів, то
лізингодавець має право вимагати
сплату неустойки в розмірі 0,25% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочки платежу в перші п'ять днів
прострочки та 0,5% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочки платежу, починаючи з
шостого дня прострочки, а
лізингоодержувач зобов'язується її
сплатити.

За прострочку платежу позивачем
нарахована пеня у розмірі 2015,84 грн.
пені, передбачена п. 9.5. договору.
Розрахунок пені відповідає матеріалам
справи, умовам договору та підлягає
стягненню з відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 42,40 грн.
інфляційних втрат та 410,67 грн. трьох
відсотків річних.

Як визначено частиною 2 статті 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Вимоги щодо стягнення 3%
річних є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Доводи наведені в апеляційній скарзі
колегією суддів до уваги не
приймаються з огляду на те, що вони є
необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові
обставин, колегія суддів дійшла
висновку, що відсутні підстави для
зміни чи скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
19.12.2013 року у справі № 910/16241/13.

Клопотання Фірми «Т.М.М.» Товариства з
обмеженою відповідальністю підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору про уступку
права вимоги (заміна сторони в
зобов'язанні) №203-11/2013 від 05.12.2013 року
(копія у матеріалах справи) ТОВ «Ласка
Лізинг» передає, ТОВ «Мега Торг ЛТД»
приймає на себе право вимоги виконання
зобов'язань, які виникли на підставі
Договору фінансового лізингу №1124/12/2007
від 18.12.2007 р.

Згідно п. 1.2. Договору ТОВ «Мега Торг
ЛТД» отримало всі права та обов'язки,
які належать ТОВ «Ласка Лізинг», а саме
право вимагати від Фірми «Т.М.М.» ТОВ
належного виконання зобов'язань по
договору лізингу, в тому числі: оплата
лізингових платежів, пені, штрафу,
викупної вартості, інших платежів, які
підлягають сплаті відповідно до умов
договору фінансового лізингу №1124/12/2007
від 18.12.2007 р. та законодавства України.

Повідомленням про уступку права вимоги
(вх.№010-03658 від 13.01.2014р.) ТОВ «Ласка
Лізинг» повідомило Фірмі «Т.М.М.» ТОВ
про нового кредитора - ТОВ «Мега
ТоргЛТД».

У відповідності до ч.1 ст.512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно ст.25 ГПК України у разі смерті
або оголошення фізичної особи
померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення), заміни кредитора
чи боржника в зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу.

Зазначеною статтею ГПК передбачено
процесуальне правонаступництво у
зв'язку не лише зі смертю (оголошенням
померлою) фізичної особи та
реорганізацією суб'єкта
господарювання, а й в інших
передбачених законом випадках, у тому
числі заміни кредитора або боржника у
зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520
Цивільного кодексу України).
Процесуальне правонаступництво в
розумінні статті 25 ГПК допускається на
будь-якій стадії судового процесу,
включаючи стадію виконання судового
рішення, і здійснюється господарським
судом без виклику сторін у справі, якщо
їх явка не зумовлена необхідністю
з'ясування судом певних обставин.

За приписами статті 25 ГПК України у
разі, зокрема, реорганізації суб'єкта
господарювання у відносинах, щодо яких
виник спір, господарський суд залучає
до участі у справі його
правонаступника. (п.1.4.Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р.).

Враховуючи викладене, клопотання Фірми
«Т.М.М.» - Товариства з обмеженою
відповідальністю задовольняється:
залучити ТОВ «Мега Торг ЛТД», замінити
фірму «Т.М.М.» ТОВ на його
правонаступника.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 25, 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 року у справі № 910/16241/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

2.Замінити Фірму "Т.М.М." - Товариства з
обмеженою відповідальністю на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мега Торг ЛТД"
(, 01042 м.Київ вул.Філатова 22/8,
оф.402).

3.Матеріали справи № 910/16241/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

4.Копію постанови надіслати сторонам у
справі.

5.Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Л.В. Чорна

Судді
І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко