донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

01.04.2014 справа №905/8511/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Cтойки О.В.при секретарі
Романовій А.О. від позивача:не
з»явився;від відповідача:Калиновський
І.В. - за дов. б/н від 30.01.2014р.від третьої
особи: не з»явивсяРозглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь
Донецької області на рішення
господарського суду Донецької
областівід20.02.2014 рокуу справі№ 905/8511/13
(головуючий суддя Довгалюк В.О., судді
Левшина Г.В., Фурсова С.М.)за
позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_5, м. Маріуполь Донецької
областідо відповідача Житлово -
комунального підприємства
«Жилкомплекс», м. Маріуполь
Донецької областіза участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача Комунального
комерційного підприємства
«Маріупольтепломережа», м. Маріуполь
Донецької областіпростягнення збитків
в сумі 96 000 грн. 00 коп. ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Фізична особа - підприємець
ОСОБА_5, м. Маріуполь
Донецької області звернувся до
господарського суду Донецької області
з позовною заявою до Житлово -
комунального підприємства
«Жилкомплекс», м. Маріуполь
Донецької області про стягнення
збитків в сумі 96 000 грн. 00 коп.

Ухвалою від 14.01.14 року господарський
суд Донецької області за власною
ініціативою, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучив до участі у справі
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача, Комунальне комерційне
підприємство «Маріупольтепломережа»,
м. Маріуполь Донецької області.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 20.02.2014 р. у
задоволенні позову Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь
Донецької області до Житлово -
комунального підприємства
«Жилкомплекс», м. Маріуполь
Донецької області про стягнення
збитків в сумі 96 000 грн. 00 коп. було
відмовлено у повному обсязі.

Позивач, Фізична особа -
підприємець ОСОБА_5, м.
Маріуполь Донецької області, з
прийнятим рішенням не згоден, вважає
його прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України. Тому він звернувся з
апеляційною скаргою, якою просив
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Донецької області від 20.02.2014 р.
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

Відповідач усно просив суд апеляційної
інстанції залишити рішення
господарського суду без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники позивача та третьої особи
до судового засідання не з»явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчать поштові повідомлення про
вручення 24.03.14р. та 25.03.14р. уповноваженим
особам підприємства ухвали суду про
порушення апеляційного провадження
від 19.03.2014 р. Через канцелярію судовою
колегією отримано клопотання позивача
про залучення документів до матеріалів
справи, яке судовою колегією
розглянуто та задоволено, а також
клопотання позивача про відкладення
розгляду справи у зв»язку з зайнятістю
представника позивача в іншому
судовому процесі, яке судовою колегією
розглянуто та відхилено, оскільки
участь у справі приймають юридичні
особи, а не фізичні і позивач мав
можливість направити до судового
засідання іншого представника
позивача, явка сторін ухвалою суду не
була визнана обов»язковою і судова
колегія попереджувала, що у випадку
неявки сторін, справу буде розглянуто
за наявними в ній матеріалами.
Представник третьої особи про причину
неявки суд не повідомив, своїми
процесуальними правами, передбаченими
статтями 22, 27 Господарського
процесуального кодексу України, не
скористався, ніяких клопотань з цього
приводу судовій колегії не надав, явка
сторін та третьої особи ухвалою суду
від 19.03.2014 р. не була визнана
обов'язковою, неявка без поважних
причин у судове засідання
представників сторін та третьої особи
не тягне за собою перенесення розгляду
справи на інші строки, тому справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами, а повний текст постанови
направляється сторонам та третій особі
по справі в установленому порядку.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 905/8511/13
та наданих представником відповідача
пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
відповідає вимогам чинного
законодавства України, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
серпня 2007 року між Комунальним
комерційним підприємством
Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа»
(енергопостачальна організація) та
Житлово-комунальним підприємством
«Жилкомплекс» (обслуговуюча
організація) був укладений договір на
відпуск теплової енергії №131,
відповідно до умов якого
енергопостачальна організація
зобов»язалась забезпечувати житловий
фонд, який знаходиться на утриманні
обслуговуючої організації, тепловою
енергією на потреби опалення та
гарячого водопостачання для населення,
а обслуговуюча організація
зобов»язалась здійснювати утримання
та технічне обслуговування
внутрішньобудинкових систем
теплопостачання та гарячого
водопостачання та забезпечувати
розподіл та регулювання теплової
енергії по стоякам центрального
опалення та гарячого водопостачання,
яке подається енергопостачальною
організацією до житлового будинку.

01.06.2011 року між Комунальним комерційним
підприємством Маріупольської міської
ради «Маріупольтепломережа»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Роялти-Грант» (споживач) було укладено
договір про відпуск теплової енергії
№292, відповідно до умов якого
постачальник зобов»язався подавати
теплову енергію для об'єктів споживача
у необхідній йому кількості, а
споживач, згідно умовам, встановленим
договором, зобов'язався прийняти та
оплатити теплову енергію по
затвердженим тарифам (цінам) у строки,
передбачені договором.

01 серпня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Роялті -
Грант», Фізичною особою -підприємцем
ОСОБА_6, ОСОБА_7 (орендодавці) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5
(орендар) було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, відповідно до
умов якого орендодавці зобов»язалися
передати орендарю, а орендар
зобов»язався прийняти в строкове
платне користування приміщення,
визначене у цьому договорі, а також
зобов»язався сплачувати орендодавцям
орендну плату.

Згідно з п.1.2 договору, приміщення, що
передається в оренду за цим договором,
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 87,8 кв.м., належить
орендодавцям на праві загальної
часткової власності.

Пунктом 5.1.2 договору передбачено право
орендаря на власний розсуд без
отримання попереднього дозволу
орендодавців здавати приміщення в
суборенду, передавати свої права та
зобов"язання по договору іншій особі,
якщо це не тягне за собою змін вартості
приміщення та не порушує інших
положень договору.

В свою чергу, 01.09.2011 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 (орендар) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8
(суборендар) було укладено договір
суборенди, відповідно до умов якого
орендар зобов»язався передати
суборендарю, а суборендар зобов»язався
прийняти в строкове платне
користування приміщення, визначене цим
договором, а також зобов»язався
оплачувати орендатору орендну плату.

Згідно з п.1.2 договору, приміщення, що
передається в суборенду за цим
договором, знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 87,8кв.м., та
знаходиться у володінні та
користуванні орендаря згідно з
договором оренди від 01.08.2011 р. між
орендарем та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Роялті - Грант»,
Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_6,
ОСОБА_7.

Орендна плата за оренду приміщення
складає 6000 грн. 00 коп. на місяць (п. 3.1
договору).

Згідно з п. 4.1.2 договору, суборендар має
право виїхати з приміщення, про що
письмово повідомити орендаря, до
припинення дії договору у випадку
невідповідності приміщення санітарним
нормам, в тому числі у випадку
невідповідності вимогам до систем
водопроводу та каналізації, опалення,
вентиляції, кондиціонування,
електропостачання.

Пунктом 4.1.3 договору передбачено, що
суборендар має право розірвати договір
в односторонньому порядку після спливу
60 календарних днів після виїзду з
приміщення у випадку, зазначеному в
пункті 4.1.2 договору, та при не усуненні
обставин, зазначених у пункті 4.1.2
договору, які стали причиною виїзду
суборендаря з приміщення, з правом
вимоги виплати орендарем штрафу в
двократному розмірі від суми орендної
плати за договором за період включно з
місяця, в якому відбулось таке
розірвання договору, до закінчення
строку дії договору відповідно до п. 7.1
договору.

Відповідно до п.5.2.4 договору, орендар
зобов'язався виплатити суборендарю
штраф при розірванні договору
суборендарем в односторонньому
порядку у випадку, передбаченому п. 4.1.3
договору, протягом 60 календарних днів
після отримання письмової вимоги
суборендаря про виплату штрафу.

Згідно з п. 7.1 договору, договір діє з
01.09.2011 р. по 01.08.2012 р. включно.

21 жовтня 2011 року між орендарем та
суборендарем був складений акт огляду
приміщення по АДРЕСА_1, згідно якого
нібито встановлено, що стояки
центрального опалення в приміщенні
прохолодні, температура в приміщенні
складає +16 градусів.

Листом від 21.10.2011 р. суборендар
повідомив орендаря про виїзд з
орендованого приміщення, якщо в
подальшому не буде забезпечена належна
робота системи опалення, а договір від
01.09.2011 р. відповідно до п. 4.1.3 буде
розірвано в односторонньому порядку з
виникненням зобов»язання по сплаті
штрафних санкцій, передбачених п.п. 4.1.3,
5.2.4 договору.

В подальшому орендарем та суборендарем
з метою оцінки роботи системи опалення
складалися акти огляду приміщення по
АДРЕСА_1 від 03.11.2011р., від 24.11.2011р., від
12.12.2011р., від 10.01.2012 року.

У період з листопада 2011 року по лютий 2012
року за участю представників
Житлово-комунального підприємства
«Жилкомплекс» та Комунального
комерційного підприємства
«Маріупольтепломережа» складені акти
від 02.11.2011р., 09.11.2011р., 07.12.2011р., 29.12.2011р.,
04.01.2012р., 07.02.2012р., 21.02.2012р., 23.02.2012р.,
24.02.2012р. за результатами перевірки
системи опалення житлового будинку
АДРЕСА_1 та винесено приписи №34 від
04.11.2011р, №7 від 12.01.2011р., №48 від 02.02.2012р.,
№47 від 02.02.2012 року.

Листом від 10.01.2012 року суборендар
повідомив орендаря про розірвання
договору суборенди нежилого
приміщення від 01.09.2011 р. в
односторонньому порядку на підставі
п. 4.1.3 договору суборенди та у зв»язку
із не відновленням нормативної
температури у приміщенні через
неналежну роботу системи опалення, а
також просив на підставі п. 4.1.3 та п. 5.2.4
договору сплатити штрафні санкції у
розмірі 96 000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового
касового ордеру №11 від 22.10.2013 р.
позивачем було сплачено штрафні
санкції в розмірі 96 000 грн. 00 коп. за
договором від 01.09.2011 р. Фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_8.

Як зазначає позивач, оскільки
відповідач не виконує належним чином
свої обов»язки по підготовці будинку
до експлуатації в осінньо - зимовий
період, а також обов»язки по утриманню
та технічному обслуговуванню
внутрішньобудинкових систем опалення
та гарячого водопостачання всупереч
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій в
частині підготовці будинку до
експлуатації в осінньо - зимовий
період, позивач нібито поніс збитки у
вигляді сплати суборендарю за
договором від 01.09.2011 р. штрафу в розмірі
96 000 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, позивач
звернувся із позовом до господарського
суду Донецької області про стягнення з
Житлово - комунального підприємства
«Жилкомплекс», м. Маріуполь Донецької
області збитків в сумі 96 000 грн. 00 коп.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків,
заподіяних порушенням господарських
договорів, береться до уваги вид
(склад) збитків та наслідки порушення
договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
за порушення договірних зобов»язань
та/або відшкодування позадоговірної
шкоди потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправна поведінка,
збитки, причинний зв»язок між
протиправною поведінкою боржника та
збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище
перелічених елементів, утворюючих
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності за порушення у сфері
господарської діяльності, оскільки
його поведінка не може бути
кваліфікована як правопорушення.

У зв»язку з тим, що відповідачем нібито
неналежним чином виконуються його
обов»язки відповідно до Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій в
частині підготовці будинку до
експлуатації в осінньо - зимовий
період, а також обов»язки по утриманню
та технічному обслуговуванню
внутрішньобудинкових систем опалення
та гарячого водопостачання, позивач
нібито поніс збитки у вигляді сплати
суборендарю за договором від 01.09.2011 р.
штрафу в розмірі 96 000 грн. 00 коп.

Судова колегія вважає, що
позивачем не доведено об'єктивну та
суб'єктивну сторони спричинених
відповідачем збитків,
причинно-наслідковий зв'язок між діями
відповідача в частині неналежного
утримання внутрибудинкових мереж
опалення та гарячого водопостачання та
понесеними позивачем збитками нібито
саме у розмірі 96 000 грн. 00 коп. Зокрема,
Донецький апеляційний господарський
суд вважає, що надані в обґрунтування
позовних вимог акти перевірки роботи
системи опалення, приписи ККП
«Маріупольтепломережа», акти огляду
приміщення по АДРЕСА_1, складені ФОП
ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_8 не є належними та
допустимими засобами доказування в
розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки вказані документи не
підтверджують факт неякісності послуг
з центрального опалення та гарячого
водопостачання, так як питання щодо їх
якості можливо визначити лише шляхом
призначення по справі судової
експертизи, однак в матеріалах справи
відсутнє клопотання позивача з цього
приводу і належними засобами
доказування не встановлено факт
неякісності послуг, що надавалися
відповідачем.

Крім того, посилання позивача на
рішення господарського суду Донецької
області від 18.09.2013 року в справі №905/3263/13
за позовом Комунального комерційного
підприємства «Маріупольтепломережа»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Роялти - Гран», за
участю третьої особи -
Житлово-комунального підприємства
«Жилкомплекс» про стягнення 14 435 грн. 44
коп., яким суд задовольнив позовні
вимоги і стягнув суму боргу, причому
зазначив про здійснення перерахунку
наданих послуг на суму 3 343грн. 29 коп.
нібито у зв»язку з наданням неякісних
послуг з теплопостачання, судовою
колегією розглянуті та відхилені,
оскільки в цьому рішенні судом не
досліджувалося питання якості наданих
послуг, а зроблена лише оцінка наданих
сторонами доказів, тому не є фактом, що
має преюдиціальне значення в розумінні
ч.2 ст. 35 Господарського процесуального
кодексу України для розгляду даної
справи. До того ж цим рішенням не було
встановлено будь-яких фактів
неналежного виконання Житлово -
комунального підприємства
«Жилкомплекс» договірних зобов»язань.

Преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовим рішенням, але не
правовій оцінці таких фактів,
здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір. (п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції).

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем не доведено
складу цивільного правопорушення як
необхідної умови для застосування
такої міри відповідальності, як
стягнення збитків, оскільки не
доведено об»єктивну та суб»єктивну
сторони спричинених відповідачем
збитків саме у заявленому позивачем
розмірі 96 000 грн. 00 коп., зокрема, сам
факт спричинення саме відповідачем
збитків, причинно-наслідковий зв»язок
між протиправною поведінкою
відповідача, яка полягала нібито в
неналежному виконанні обов»язків по
підготовці будинку до експлуатації в
осінньо - зимовий період, а також
утриманню та технічному
обслуговуванню внутрішньобудинкових
систем опалення та гарячого
водопостачання, розмір завданих
збитків, тоді як відповідачем доведено
відсутність його вини.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками
потерпілої сторони. Причинний зв'язок
між протиправною поведінкою і збитками
є обов'язковою умовою
відповідальності. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
завдані особі, - наслідком такої
протиправної поведінки. Протиправна
поведінка особи тільки тоді є причиною
збитків, коли вона прямо
(безпосередньо) пов'язана зі збитками.
Непрямий (опосередкований) зв'язок між
протиправною поведінкою і збитками
означає лише, що поведінка оцінюється
за межами конкретного випадку, і,
відповідно, за межами юридично
значимого зв'язку. В даному випадку
взагалі відсутній такий зв»язок між
діями відповідача та саме завданими
позивачу збитками.

Таким чином, судова колегія вважає, що
господарським судом правомірно було
відмовлено Фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_5, м. Маріуполь
Донецької області про стягнення з
Житлово - комунального підприємства
«Жилкомплекс», м. Маріуполь Донецької
області збитків в сумі 96 000 грн. 00 коп. в
зв»язку з недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність висновку
прийнятого господарським судом
рішення.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте
суддею за результатами дослідження
усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Донецької області від 20.02.2014 р. у справі
№ 905/8511/13 ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають суттєве
значення для вирішення спору,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права України, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору по
апеляційній скарзі покладаються на
скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь
Донецької області на рішення
господарського суду Донецької області
від 20.02.2014 р. у справі № 905/8511/13 залишити
без задоволення, рішення
господарського суду Донецької області
від 20.02.2014 р. у справі № 905/8511/13 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 6 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - 3 особі;

5 - ДАГС;

6- ГС Дон. обл.

Довгалюк К.Г.