ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Справа № 910/16765/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.суддів
:Грека Б.М., - (доповідача у справі), Палія
В.В.розглянувши у відкритому судо-вому
засіданні касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 11.02.14

у справі№910/16765/13господарського
судуміста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"доПублічного акціонерного
товариства "Київенерго"простягнення
сумиза участю представників
від:позивачаМельник В.В. (дов. від
16.03.12)відповідачаМатвеєва В.П. (дов. від
01.10.13)

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду м. Києва з позовом
(з врахуванням уточнення позовних
вимог) про стягнення із Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
5097616,20 грн. основного боргу 5618678,56 грн.
пені, 202086,52 грн. збитків від інфляції,
1223133,04 грн. - 3% річних, а всього 12141514, 32
грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 21.11.13 (суддя Пінчук В.І.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 11.02.14 (колегія
суддів у складі: головуючого-судді
Отрюха Б.В., суддів: Михальської Ю.Б.,
Тищенко А.І.), позов задоволено
частково, з відповідача на користь
позивача стягнуто 5097616,20 основного
боргу, 14810 грн. 00 коп. судового збору, у
стягненні пені, інфляційних витрат та 3%
річних відмовлено з посиланням на те,
що заборгованість відповідача перед
позивачем виникла внаслідок
невідповідності фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувались або погоджувались
органами влади чи місцевого
самоврядування.

Не погоджуючись із судовими актами в
частині відмови в позові, позивач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати, позов
задовольнити. Скарга мотивована
посиланням на те, що судами невірно
застосовані ст.ст. 614, 625 Цивільного
кодексу України, ст. 233 Господарського
кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, 30.09.11 між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(продавець) та Публічним акціонерним
товариством "Київенерго" (покупець)
було укладено договір №14/2269/11 купівлі -
продажу природного газу для ТЕЦ-5 ПАТ
"Київенерго", за умовами якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього Договору.

На виконання умов договору позивач
поставив протягом вересня-грудня 2012
року, а відповідач прийняв природний
газ обсягом 130931,408 тис.куб.м. на
загальну суму 171415399,81 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу за
вересень, жовтень, листопад та грудень
2012 року. Відповідач свої зобов'язання
виконував неналежним чином, а саме за
поставлений природний газ у грудні 2012
року не розрахувався, внаслідок чого у
останнього виникла заборгованість в
розмірі 5097616, 20 грн. основного боргу (з
урахуванням заяви позивача про
уточнення позовних вимог), яку і
стягнуто судами. Судові акти в цій
частині не оскаржуються, а тому не
перевіряються судом касаційної
інстанції та підлягають залишенню без
змін.

Крім того, суди відмовили позивачу в
задоволенні вимог щодо стягненні пені,
інфляційних витрат та 3 % річних з
посиланням на те, що відповідач вживав
заходи для погашення заборгованості.
за спожитий газ, яка виникла внаслідок
невідповідності фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувались та/або погоджувались
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, що свідчить про
відсутність вини останнього.

Втім, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
вжиття заходів для погашення
заборгованості відповідачем не
спростовує факту порушення ним
дисципліни розрахунків та факту
наявності непогашеної заборгованості
на момент розгляду спору.

Згідно з пунктом 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Порушення дисципліни розрахунків є
таким правопорушенням.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Ч.1 ст. 550 Цивільного
кодексу України встановлюється
загальне правило про те, що кредитор
має право на стягнення неустойки у всіх
випадках порушення боржником
зобов'язання, незалежно від того,
виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням
збитки на стороні кредитора.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу. У випадку прострочення
оплати договором (п.7.3) передбачене
стягнення пені, а законом (ст. 625
Цивільного кодексу України - стягнення
3% річних та інфляційних.

При чому, якщо неустойка може бути
зменшена на підстав ст. 551 Цивільного
кодексу України (але зменшення не
означає повну відмову в позові у цій
частині), то 3% річних та інфляційні,
нараховані в порядку ст. 625 Цивільного
кодексу України, не можуть бути
зменшені взагалі, оскільки вони не є
штрафними санкціями.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приписи вищевказаних правових норм не
були взяті до уваги судами попередніх
інстанцій та зроблений неправомірний
висновок, що незважаючи на наявність з
боку відповідача заборгованості він
може бути звільнений від
відповідальності встановленої законом
та договором (який був ним підписаний),
що свідчить про порушення судами
принципу законності та рівності
сторін. При цьому розмір нарахувань
судами не перевірявся взагалі, що
свідчить про неповноту судового
розгляду.

За таких обставин Вищий господарський
суд позбавлений можливості ухвалити
рішення по суті спору, так як не всі
обставини справи є з'ясованими, а
відтак, спір стосується не
правозастосування, а встановлення
обставин справи, що не відноситься до
компетенції Вищого господарського
суду України. Тому ухвалені у справі
судові акти підлягають скасуванню, а
справа - направленню на новий розгляд
до місцевого господарського суду.

При новому розгляді, суду слід
з'ясувати наведені в цій постанові
обставини справи, дослідити наявні у
справі докази, дати їм, та доводам
сторін належну правову оцінку та
ухвалити законне та обґрунтоване
рішення. Під час нового розгляду справи
суду слід врахувати, що рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, а обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, підтвердженими в судовому
засіданні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста
Києва від 21.11.13 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
11.02.14 у справі №910/16765/13 скасувати в
частині відмови в позові.

Справу в цій частині направити на
розгляд до господарського суду м.
Києва.

В решті постанову Київського
апеляційного господарського суду від
11.02.14 у справі №910/16765/13 залишити без
змін.

Головуючий - суддя В. І.
Дерепа

Судді Б. М. Грек

В. В. Палій