ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.
Справа № 914/3850/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Мельник Г.І.

суддів
Михалюк О.В.

Новосад Д.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу першого
заступника прокурора Львівської
області

№05/3-947 вих. 13 від 20.12.2013 року

на рішення Господарського суду
Львівської області від 09.12.2013 року

у справі № 914/3850/13

за позовом Стрийського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі

Моршинської міської ради, м. Моршин

до відповідача Фізична особа
підприємець ОСОБА_3, м. Моршин

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача

Державна інспекція сільського
господарства в Львівській області

про повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки

за участю представників сторін:

від прокуратури - Цинайко Н.І.
(посвідчення № 015913 від 03.04.2013 року)

від позивача - Гульчій І.А. (довіреність
№2077 від 31.10.2013 року)

від відповідача - не з'явився

третя особа - Гусак Ю.І. (доручення № 49
від 18.03.2014 року)

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014р. у
складі колегії: головуючого судді
Мельник Г.І., суддів Орищин Г.В., Михалюк
О.В. апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні. У зв'язку з
зайнятістю судді Орищин Г.В. в іншому
судовому засіданні, розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014 року у
склад колегії для розгляду даної
справи замість судді Орищин Г.В.
введено - суддю Новосад Д.Ф.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 09.12.2013 року у
справі №914/3850/13 (суддя Березяк Н.Є.) в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване
недоведеністю та необґрунтованістю
позовних вимог, оскільки позивач,
звернувшись до суду із позовом до
фізичної особи підприємця, не надав
належних і допустимих доказів, які
підтверджують самовільне зайняття
земельної ділянки відповідачем саме,
як підприємцем. Разом з тим, суд першої
інстанції виходив з того, що при
розгляді даної справи не встановлено
порушення прав Моршинської міської
ради саме відповідачем, оскільки
обставини щодо належності земельної
ділянки до земель комунальної
власності Моршинської міської ради на
якій збудовано тимчасову споруду,
спростовуються матеріалами перевірки
Державної інспекції сільського
господарства в Львівській області, в
яких зазначено, що спірна земельна
ділянка належить до земель державної
власності і збудований на ній об'єкт є
об'єктом нерухомого майна.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням місцевого господарського
суду перший заступник прокурора
Львівської області оскаржив його в
апеляційному порядку, звернувшись до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою №05/3-947 вих. 13 від 20.12.2013 року, в
якій просить рішення господарського
суду Львівської області від 09.12.2013р.
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов прокурора задоволити,
оскільки вважає, що рішення місцевого
господарського суду є незаконним, не
ґрунтується на нормах матеріального
права та матеріалах справи.

Свої доводи скаржник аргументує,
зокрема тим, що судом не взято до уваги
того, що державним інспектором
Державної інспекції сільського
господарства в Львівській області, в
акті перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 29.03.2013,
помилково зазначено, що ФОП ОСОБА_3
самовільно зайняв земельну ділянку
державної власності, оскільки
самовільно захоплена відповідачем
земельна ділянка відноситься до земель
комунальної форми власності та
перебуває у розпорядженні Моршинської
міської ради.

Крім цього, скаржник покликається
на те, що підприємцем ОСОБА_3
використовується земельна ділянка
площею 0,1316 га по фактичному розміщенню
тимчасової споруди, з якої частина
земельної ділянки площею 0,0016 га,
самовільно зайнята під цією спорудою,
що суперечить вимогам ст.ст. 125, 126
Земельного кодексу України.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено справу до
розгляду на 11.02.2014р. Ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 18.03.2014р.

В дане судове засідання прибув
прокурор, представники позивача та
третьої особи, проте, відповідач явки
уповноваженого представника не
забезпечив, хоча своєчасно та належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду апеляційної скарги, ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014р.

Перевіривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
прокурора, представників позивача та
третьої особи у судовому засіданні,
вивчивши матеріали справи та оцінивши
наявні в ній докази, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення місцевим
господарським судом, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Львівської області від 09.12.2013 року у
справі № 914/3850/13 слід скасувати,
виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи
встановлено, що відповідно до
Державного акту на право власності на
земельну ділянку від 14.03.2008р. (а.с. 10),
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки
площею 0,1300 га, яка розташована на
АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету
Моршинської міської ради Львівської
області № 97 від 12.06.2012 року «Про надання
дозволу ФОП ОСОБА_3 на встановлення
тимчасової споруди по АДРЕСА_1» надано
дозвіл ФОП ОСОБА_3 на встановлення
тимчасової споруди (громадських
вбиралень) для провадження
підприємницької діяльності по АДРЕСА_1
(п. 1. Рішення).

При цьому, відповідно до довідки
Моршинської міської ради Львівської
області від 19.12.2013р. № 2469 зазначено, що у
рішенні Виконавчого комітету
Моршинської міської ради Львівської
області № 97 від 12.06.2012 року допущено
описку щодо адреси, за якою надано
дозвіл на встановлення тимчасової
споруди, оскільки адресного номера
АДРЕСА_1 не існує, а дозвіл ФОП ОСОБА_3 на
встановлення тимчасової споруди
фактично надано за адресою АДРЕСА_1.

Крім цього, факт надання дозволу
ФОП ОСОБА_3 на розміщення тимчасової
споруди по АДРЕСА_1 підтверджується
також листом Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області № 7/13-62 від 02.01.2013р.

З матеріалів справи встановлено, що
відповідно до Акту обстеження
земельної ділянки №12 від 07.02.2013р. (а.с. 14)
земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1
площею 0,1316 (в тому числі земельна
ділянка 0,0016 га на якій вчинено
правопорушення чи яку необхідно
обстежити перед видачею дозволу чи
після проведення рекультивації
порушених земель) відноситься до
категорії земель - землі промислової та
громадської забудови. При цьому,
наведене підтверджує те, що спірна
земельна ділянка перебуває у власності
територіальної громади міста Моршин та
лише Моршинська міська рада як орган
місцевого самоврядування може
розпоряджатися даною земельною
ділянкою.

Водночас, документальними
доказами у справі встановлено, що в
порядку здійснення державного
контролю за використанням та охороною
земель Державною інспекцією
сільського господарства в Львівській
області 07.02.2013 року було проведено
перевірку з питань дотримання вимог
земельного законодавства фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 при
використанні земельної ділянки по
АДРЕСА_1

За результатами перевірки
складено Акт перевірки дотримання
вимог земельного законодавства від
07.02.2013р. (а.с. 11-13). Водночас, при
проведенні перевірки виявлено
самовільне зайняття фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 земельної ділянки в
АДРЕСА_1 площею 0,0016га, шляхом
встановлення тимчасової споруди на
землях житлової та громадської
забудови за відсутності відповідного
рішення органу місцевого
самоврядування про передачу даної
земельної ділянки у власність або
надання у користування (оренду), чим
порушено вимоги ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України.

Разом з тим, з метою усунення вказаного
порушення земельного законодавства та
у відповідності до вимог ст. 187
Земельного кодексу України, ст.10 Закону
України „Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
державним інспектором сільського
господарства Державної інспекції
сільського господарства в Львівській
області було внесено фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_3 припис від 07.02.2013
року № 23 (а.с. 15), складено протокол про
адміністративне правопорушення № 000023
від 07.02.2013р. (а.с. 16) та винесено
постанову про накладення
адміністративного стягнення від 07.02.2013
року № 3ВС відносно ОСОБА_3 за ст.53-1
КУпАП у виді штрафу в розмірі 170, 00 грн.
(а.с. 17).

В подальшому, Державною інспекцією
сільського господарства в Львівській
області повторно проведено перевірку з
питань дотримання вимог земельного
законодавства фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 при
використанні земельної ділянки по
АДРЕСА_1, за результатами якої складено
29.12.2013 року складено Акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства (а.с. 18-20) та встановлено,
що припис від 07.02.2013 року № 23 ФОП ОСОБА_3
не виконано.

Вищезазначеною перевіркою встановлено
порушення земельного законодавства та
внесено ФОП ОСОБА_3 припис від 29.03.2013
року № 26 (а.с. 21), складено протокол про
адміністративне правопорушення № 000025
від 29.03.2013р. (а.с. 22) та винесено
постанову про накладення
адміністративного стягнення від 08.04.2013
року № 5ВС відносно ФОП ОСОБА_3 за ст. 188-5
КУпАП у виді штрафу в розмірі 153,00 грн.

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 124
Земельного кодексу України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Приписами статті 125 ЗК України
унормовано, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з вимогами статті 126 ЗК України
право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами. Право оренди
земельної ділянки посвідчується
договором оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Як встановлено колегією суддів,
матеріали справи не містять
правовстановлюючих документів на
право власності, оренди чи
користування земельною ділянкою в
АДРЕСА_1 площею 0,0016га за відповідачем.
Таких документів відповідачем суду не
надано.

Водночас, колегія суддів звертає увагу
на те, що ФОП ОСОБА_3 сплатив штраф у
розмірі 170, 00 грн. відповідно до
постанови про накладення
адміністративного стягнення від 07.02.2013
року № 3ВС (квитанція № 5 від 07.02.2013р.) та
штраф у розмірі 153, 00 грн. відповідно до
постанови про накладення
адміністративного стягнення від 08.04.2013
року № 5ВС (квитанція № 2992149від 09.04.2013р.).
При цьому, наведене дає підстави
вважати, що відповідач не заперечує
використання ним земельної ділянки
площею 0,0016га в АДРЕСА_1 з порушенням
вимог земельного законодавства.

З огляду на матеріали справи та
оцінюючи документальні докази у
справі, судова колегія вважає, що
наведені обставини залишені поза
увагою місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
самовільне зайняття земельної ділянки
- будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Крім цього, пунктом 3.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 6 від 17.05.2011р. (з наступними
змінами і доповненнями) визначено, що
відповідно до вимог чинного
законодавства обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання
про застосування відповідальності за
самовільне зайняття земельної ділянки
господарським судам необхідно
враховувати, що саме по собі
встановлення судом наявності
фактичного користування земельною
ділянкою без документів, що
посвідчують права на неї, не є
достатньою підставою для кваліфікації
такого використання земельної ділянки
як самовільного її зайняття.
Господарським судам у вирішенні таких
спорів необхідно досліджувати, чи
передбачено спеціальним законом
отримання правовстановлюючих
документів на земельну ділянку для
розміщення певних об'єктів, причини
відсутності таких документів у особи,
що використовує земельну ділянку,
наявність у особи права на отримання
земельної ділянки у власність чи в
користування, вжиття нею заходів до
оформлення права на земельну ділянку
тощо.

Ордер та інші дозвільні документи на
право торгівлі надають суб'єкту
господарювання право на здійснення
підприємницької діяльності, зокрема,
на відповідній території, земельній
ділянці або у приміщенні. При цьому
такий документ не надає права на
відповідну земельну ділянку як частину
земної поверхні з установленими
межами, певним місцем розташування та з
визначеними щодо неї правами в
розумінні ч. 1 ст. 79 ЗК України. Отже,
розміщення малої архітектурної форми
для здійснення підприємницької
діяльності за відсутності
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, на якій вона
розміщена, може свідчити про
самовільне зайняттям земельної
ділянки і тягнути за собою наслідки,
визначені ст. 212 ЗК України (п. 3.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011 р., з наступними змінами і
доповненнями).

Статтею 212 Земельного кодексу
України унормовано, що самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
витрат, понесених за час незаконного
користування ними. Частиною 3 цієї ж
статті визначено, що повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок
провадиться за рішенням суду.

З врахуванням викладеного, дослідивши
усі обставини справи та оцінивши
наявні в матеріалах справи докази,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про відсутність факту порушення
відповідачем земельного
законодавства, а саме самовільного
зайняття земельної ділянки площею 0,0016
га у зв'язку з перебуванням на ній
побудованого відповідачем об'єкту
нерухомого майна.

Таким чином, виходячи з того, що
відповідачем у встановленому
законодавством порядку право
власності, оренди чи користування
спірною земельною ділянкою площею 0,0016
га, розташованою в АДРЕСА_1 не
оформлено, судова колегія вважає, що
використання даної земельної ділянки
без правовстановлюючих документів,
здійснюється самовільно.

Згідно п. 3.1. наказу Державного
агентства земельних ресурсів України
та Державної інспекції з контролю за
використанням і охороною земель від
12.09.2007 р. № 110 "Про затвердження
Методичних рекомендацій щодо
застосування Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару грунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 р. № 963",
підставою для здійснення розрахунку
розміру шкоди, заподіяної державі,
територіальним громадам, юридичним чи
фізичним особам внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок є матеріали справи про
адміністративне правопорушення, які
підтверджують факт вчинення цього
правопорушення, а саме: акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства; протокол про
адміністративне правопорушення;
припис (з вимогою усунення порушення
земельного законодавства); акт
обстеження земельної ділянки.

Отже, підставою для здійснення
розрахунку розміру шкоди, заподіяної
державі або територіальній громаді
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, є зазначені
документи в їх сукупності, оскільки
саме вони можуть підтвердити сам факт
самовільного зайняття земельної
ділянки, розмір зайнятої ділянки та
період часу, протягом якого вона
використовується без належних
правових підстав (п. 3.8. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 6 від 17.05.2011 р.).

Разом з тим, факт самовільного зайняття
земельної ділянки відповідачем у
АДРЕСА_1 підтверджується матеріалами
перевірки Державної інспекції
сільського господарства в Львівській
області, а саме актами перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 07.02.2013р. та від
29.12.2013р., планом-схемою самовільно
зайнятої земельної ділянки,
постановами про накладення
адміністративного стягнення № 3ВС від
07.02.2013р., № 5ВС від 29.12.2013р.

Звертаючись з позовом у даній справі в
інтересах Моршинської міської ради,
прокурор заявив вимоги про
зобов'язання відповідача повернути
позивачеві вищевказану земельну
ділянку як таку, що є самовільно
зайнятою, з приведенням її в придатний
для використання стан.

Відтак, колегія суддів зазначає, що
такий спосіб захисту прав передбачений
ст. 212 ЗК України, відповідно до ч. ч. 1, 3
якої самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам
без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними;
повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Як вже зазначалося вище, поняття
самовільного зайняття земельних
ділянок визначено статтею 1 Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охороною земель".

Згідно з ст. 125 Земельного кодексу
України та ст.ст. 6, 10 Закону України "Про
державний контроль за використанням і
охороною земель", відповідач
зобов'язаний усунути виявлене
порушення земельного законодавства, а
саме: звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку площею 0,0016 га,
розташованою в АДРЕСА_1.

Про даний факт відповідачу було
повідомлено приписами Державної
інспекції сільського господарства в
Львівській області від 07.02.2013р. № 23 (а.с.
15) та від 29.03.2013р. № 26 (а.с. 21).

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється, зокрема, шляхом
відшкодування заподіяних збитків (п. "г"
ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Разом з тим, висновки суду першої
інстанції про те, що позовну заяву
подано в інтересах Моршинської міської
ради, яка розпоряджається землями
комунальної власності, хоча в акті
перевірки Державної інспекції
сільського господарства зазначено, що
ФОП ОСОБА_3 самовільно зайнято земельну
ділянку державної власності, колегія
суддів не вважає такими, що дають
безспірну підставу для винесення
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, зважаючи на наступне.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги, встановлено, що листом
управління Держземагенства у
Стрийському районі від 12.12.2013р. №
01-16/4-2360 самовільно зайнята ФОП ОСОБА_3
земельна ділянка площею 0,0016 га по
АДРЕСА_1 відноситься до земель
комунальної форми власності.

Водночас, положеннями Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» та ч. 2 ст. 83 ЗК
України встановлено, що усі землі у
межах населених пунктів перебувають у
комунальній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає обґрунтованими доводи
апеляційної скарги про те, що спірна
земельна ділянка площею 0,0016 га, яка
розташована в АДРЕСА_1 відноситься до
земель комунальної власності.

Враховуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення господарського суду
Львівської області про відмову у
задоволенні позову, винесене за
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, а тому на підставі
п.1 ч.1 ст.104 ГПК України підлягає
скасуванню, оскільки місцевим
господарським судом не досліджено
факту використання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 земельної
ділянки, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 площею 0,0016 га без
правовстановлюючих документів, тобто
самовільно.

Таким чином, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду зазначає, що
господарським судом Львівської
області при винесенні судового рішення
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, а відтак, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
Стрийського міжрайонного прокурора в
інтересах держави в особі Моршинської
міської ради слід задоволити;
зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_3 повернути самовільно зайняту
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1
площею 0,0016 га в комунальну власність
територіальної громади м. Моршин в
особі Моршинської міської ради шляхом
знесення тимчасової споруди та
приведення земельної ділянки у
придатний для використання стан.

Відповідно до ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень (
ст.33 ГПК України).

Нормою ст.43 ГПК України
передбачено що, господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище,
оцінивши докази в їх сукупності,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційну скаргу слід
задоволити, рішення Господарського
суду Львівської області від 09.12.2013р.
року у справі №914/3850/13 скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити, зобов'язати фізичну
особу-підприємця ОСОБА_3 повернути
самовільно зайняту земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0016 га в
комунальну власність територіальної
громади м. Моршин в особі Моршинської
міської ради, шляхом знесення
тимчасової споруди та приведення
земельної ділянки у придатний для
використання стан.

Судовий збір за перегляд рішення
в апеляційному порядку відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України покасти на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105
ГПК України, - Львівський апеляційний
господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу першого
заступника прокурора Львівської
області №05/3-947 вих. 13 від 20.12.2013 року
задоволити.

2. Рішення Господарського суду
Львівської області від 09.12.2013р. року у
справі №914/3850/13 скасувати. Прийняти
нове рішення: позовні вимоги
задоволити. Зобов'язати фізичну
особу-підприємця ОСОБА_3 повернути
самовільно зайняту земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0016 га в
комунальну власність територіальної
громади м. Моршин в особі Моршинської
міської ради, шляхом знесення
тимчасової споруди та приведення
земельної ділянки у придатний для
використання стан.

3. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (82482, АДРЕСА_2) 536
(п'ятсот тридцять шість) грн. 50 коп. за
розгляд справи в Господарському суді
Львівської області.

4. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (82482, АДРЕСА_2) в
доход Державного бюджету України 609
(шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового
збору за перегляд рішення місцевого
господарського суду в апеляційному
порядку.

5. Господарському суду Львівської
області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в
Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений
24.03.2014р.

Головуючий-суддя
Мельник Г.І.

Суддя
Михалюк О.В.

Суддя
Новосад Д.Ф.