ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.Справа № 922/457/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтертехінвест",
м.Дніпропетровськ до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Відродження", смт.Золочів Харківської
області про стягнення 120000,00 гривень
за участю представників:

позивача - Бойко О.В. (довіреність №б/н
від 25 лютого 2014 року)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2014 року позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю
"Інтертехінвест", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Відродження"
(відповідача) суми заборгованості у
розмірі 120000,00 гривень. Заявлену вимогу
обґрунтував неналежним виконанням
відповідачем умов договору поставки
сільськогосподарської техніки №329/03/13,
укладеного між сторонами 29 березня 2013
року. Крім того, позивач просив суд
стягнути з відповідача 2400,00 гривень
судового збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17 лютого 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 06 березня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06 березня 2014
року було відкладено розгляд справи на
18 березня 2014 року.

18 березня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду
супровідним листом (вх.№9114)
витребувані судом документи на
підтвердження заявлених позовних
вимог. Судом було досліджено надані
документи та долучено до матеріалів
справи.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 18 березня 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач у відкрите судове засідання
18 березня 2014 року свого представника не
направив, відзив на позовну заяву та
витребувані судом документи не надав.
Про час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином, що підтверджується поштовим
повідомленням від 17 березня 2014 року.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами, без участі представника
відповідача, в порядку ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані учасниками
судового процесу докази, заслухавши
пояснення представника позивача,
встановив наступне.

29 березня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Інтертехінвест" (позивачем) та
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
"Відродження" (відповідачем) було
укладено договір поставки
сільськогосподарської техніки №329/03/13.
Даний договір було підписано
повноважними представниками з обох
сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов договору,
постачальник (позивач) зобов'язався
передати у власність покупця
(відповідача) товар, вказаний у п.1.2
договору, а покупець, в свою чергу,
зобов'язався прийняти відповідний
товар та оплатити його.

Поставка постачальником товару
покупцю підтверджується видатковою
накладною. Датою поставки товару
вважається дата видаткової накладної
(п.п.4.3,4.4 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору та на підставі
рахунку-фактури №128 від 29 березня 2013
року (а.с.14), позивач поставив на адресу
відповідача товар на суму 1150000,00
гривень, що підтверджується видатковою
накладною №188 від 23 квітня 2013 року
(а.с.15).

Згідно з умовами пунктів 6.2, 6.2.1, 6.2.2
договору, оплата покупцем ціни товару
здійснюється двома частинами:

1) 20% від ціни товару, що складає 230000,00
гривень сплачує до 10 квітня 2013 року;

2) 80% від ціни товару, що складає 920000,00
гривень сплачує до 01 листопада 2013 року.

Відповідач, в свою чергу, частково
розрахувався за отриманий товар, а саме
повністю сплатив за 1 етап 230000,00
гривень, що підтверджується копією
банківської виписки (а.с.17), однак, 2 етап
останнім виконано не було.

У зв'язку із невиконанням відповідачем
2 етапу договору, сторони уклали угоду
про розірвання спірного договору від 09
грудня 2013 року, за умовами якої,
покупець зобов'язався протягом 3
робочих днів з дати укладення даної
угоди повернути постачальнику
отриманий товар, що повинно бути
оформлено актом приймання-передачі
товару.

Сторони домовились, що у зв'язку із
порушенням покупцем своїх зобов'язань
з перерахування грошових коштів за
поставлений товар в розмірі 920000,00
гривень, останній сплачує
постачальнику фіксовану суму штрафних
санкцій, а саме 120000,00 гривень у строк до
25 січня 2014 року (п.4 угоди).

На виконання умов угоди про розірвання
спірного договору, відповідач повернув
товар позивачу, що підтверджується
актом приймання-передачі товару від 09
грудня 2013 року (а.с.19), однак фіксовану
суму штрафних санкцій у розмірі 120000,00
гривень не сплатив, що і стало
підставою для звернення позивача до
суду.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, ч.2 ст.193 Господарського
кодексу України встановлює те, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми фіксованих штрафних санкцій у
розмірі 120000,00 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких, судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.599, 612, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 193
Господарського кодексу України, та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Відродження" (62203,
Харківська область, смт.Золочів,
вул.Піонерська, 40, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтертехінвест" (49040,
м.Дніпропетровськ, вул.Мукаша
Салакунова, 25/6, ) суму
фіксованих штрафних санкцій у розмірі
120000,00 гривень та 2400,00 гривень судового
збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24 березня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

справа №922/457/14