ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 р.
Справа № 914/187/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Львівгуртбакалія», м.
Львів

до відповідача: Приватного
підприємства «Соломія Плюс Олівія», м.
Львів

про: стягнення 23024,72 грн.

Cуддя Король М.Р.

від позивача: Матковська Л.М. -
представник (довіреність №26 від
02.07.2014р.);

від відповідача: Петролюк А.М. -
представник (довіреність № 7 від 11.02.2014
р.);

В судовому засіданні 20.03.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть спору: Позов заявлено Публічним
акціонерним товариством
«Львівгуртбакалія» (м.Львів) до
Приватного підприємства «Соломія Плюс
Олівія» (м.Львів-Винники) про стягнення
23024,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач допустив заборгованість по
сплаті орендної плати на підставі
укладених між сторонами договорів №
22/О11 від 01.04.2011 року та № 30/О/12 від 01.04.2012
року.

Ухвалою суду від 22.01.14 року порушено
провадження у справі. Розгляд справи
призначено на 11.02.14р. Вимоги до сторін
по підготовці справи до розгляду в
судовому засіданні висвітлено в
зазначеній ухвалі.

Ухвалою від 11.02.2014 року розгляд справи
було відкладено на 27.02.2014 року з
підстав, викладених у відповідній
ухвалі.

В судовому засіданні 27.02.2014 року судом
прийнято до розгляду заяву позивача
про зміну підстав позову (вх. № 993/14 від
26.02.2014 року), відповідно до якої він
просить суд стягнути із відповідача
21916,22 грн. боргу по орендній платі та
1108,52 грн. 3% річних на підставі договору
№ 22/О/11 від 01.04.2011 року та договору №
30/О/12 від 01.04.2012 року. Розгляд справи
відкладено на 20.03.2014 року.

В судове засідання 20.03.2013 року сторони
забезпечили явку повноважних
представників.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві та заяві про зміну
позовних вимог.

Представник відповідача позов визнав,
через канцелярію господарського суду
подав клопотання (вх. № 12123/14 від 20.03.2014
року ) про розстрочку виконання рішення
суду строком на 12 місяців.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

Між Публічним акціонерним товариством
«Львівгуртбакалія» (орендодавцем
згідно договору) та Приватним
підприємством «Соломія Плюс Олівія»
(орендарем згідно договору) було
укладено договори найму (оренди)
нежитлових приміщень № 22/О/11 від 01.04.2011
року та 30/О/12 від 01.04.2012 року.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.3 договорів
орендодавець передає, а орендар
приймає в тимчасове платне
користування - у найм (оренду) нежитлові
приміщення в придатному для
використання стані. Приміщення, що
орендується, розташоване за адресою: м.
Львів, вул. Бузкова, 2, яке знаходиться
на балансі орендодавця і є його
власністю згідно Свідоцтва про право
власності на будівлі цілісного
майнового комплексу № Г-00017 від 29
червня 1999 року, виданого Галицькою
районною адміністрацією Львівської
міської ради на підставі розпорядження
№ 585 від 29.06.1999 року.

Факт передачі приміщення орендарю
підтверджується актами приймання -
передачі від 01.04.2011 року та від 01.04.2012
року.

Строк найму (оренди) по договору № 22/О/11
визначений з 01.04.2011 року по 31.03.2012 року,
по договору № 30/О/12 з 01.04.2012 року по
30.04.2013 року (п. 10.2 договору № 22/О/11 та п.
11.2 договору № 30/О/12).

Листом від 28.05.2012 року орендар
повідомив орендодавця про намір
припинити дію договору № 30/О/12 від
01.04.2012 року з 01.06.2012 року, внаслідок чого
31.05.2012 року орендовані приміщення були
повернуті орендодавцю на підставі акту
приймання-передачі.

Відповідно до п. 7.2 договору 22/О/11
орендну плату орендар, незалежно від
наслідків його господарської
діяльності сплачує в безготівковому
порядку на розрахунковий рахунок
орендодавця щомісяця за поточний
місяць оренди до 20-го числа поточного
місяця, згідно рахунку.

Відповідно до п. 7.2 договору 30/О/12
орендну плату орендар, незалежно від
наслідків його господарської
діяльності сплачує в безготівковому
порядку на розрахунковий рахунок
орендодавця щомісяця за минулий місяць
оренди не пізніше 10-ти днів від дати
виписки рахунку.

В порушення умов договору,
відповідачем не здійснено повну оплату
по рахунках № СФ-0000117 від 29.02.2012 року на
суму 6836,59 грн. - за лютий 2012 року; №
СФ-0000197 від 31.03.2012 року на суму 7080,82 грн. -
за березень 2012 року; № СФ-0000273 від 30.04.2012
року на суму 7340,99 грн. - за квітень 2012
року; № СФ-0000343 від 31.05.2012 року на суму
7357,82 грн. - за травень 2012 року. 25.04.2012 року
відповідач провів оплату в сумі 6700 грн.
по рахунку № СФ-0000117 від 29.02.12 р. (залишок
по рахунку 136,59 грн.).

Відтак, заборгованість відповідача
перед позивачем станом на момент
звернення до суду складає 21916,22 грн., що
не заперечувалося сторонами в судовому
засіданні.

Докази здійснення оплати на дану суму в
матеріалах справи відсутні.

На суму основного боргу позивачем
нараховано 1108,52 грн. 3 % річних.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що
господарські зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів і договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно ст. 759 ЦК України, за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно з п. 1 т.762 ЦК України, за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Згідно ч.3 ст. 285 ГК України, орендар
зобов'язаний берегти орендоване майно
відповідно до умов договору,
запобігаючи його псуванню або
пошкодженню, та своєчасно і в повному
обсязі сплачувати орендну плату.

Матеріалами справи підтверджено факт
передачі відповідачу приміщень, що
знаходиться по вул. Бузковій, 2 у м.
Львові, і є об'єктом оренди на підставі
укладених між сторонами договорів
оренди нежитлового приміщення № 22/О11
та № 30/О/12.

Судом встановлено, що відповідач, в
порушення п. 7.2 договорів, не вносив
орендну плату по виставлених рахунках
№ СФ-0000117, № СФ-0000197, № СФ-0000273, № СФ-0000343,
чим заборгував позивачу 21916,22 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу положень ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Відповідно до ст.
612 ЦК України боржник вважається таким,
що прострочив зобов'язання, якщо він не
припустив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Крім суми основної заборгованості
позивачем правомірно нараховано 3%
річних, що складає 1108,52 грн. Розрахунок
здійснений позивачем судом перевірено.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Із врахуванням викладеного, суд вважає
позовні вимоги про стягнення 21916,22 грн.
основного боргу та 1108,52 грн. 3% річних
підставними, обгрунтованими,
доведеними матеріалами справи та
такими, що підлягають до задоволення.

В судовому засіданні представником
відповідача подано клопотання про
розстрочку виконання рішення строком
на 12 місяців. Дане клопотання не
підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом.

Отже, в основу надання розстрочки
виконання рішення суду має бути
покладений обґрунтований висновок про
наявність обставин, що ускладнюють або
роблять неможливим виконання рішення.

ГПК України не визначає переліку
обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
ускладнюють його виконання. Тому суд
оцінює докази, що підтверджують
зазначені обставини, за правилами ст. 43
ГПК.

У заяві про розстрочку заявник вказує
важкий матеріальний стан, який
підтверджує фінансовим звітом станом
на 31 грудня 2013 року.

Вирішуючи питання про розстрочку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси обох сторін їх фінансовий
стан, ступінь вини відповідача у
виникненні спору, наявність
інфляційних процесів у економіці
країни та інші обставини, а також
негативні наслідки для боржника при
виконанні рішення у встановлений строк
чи попередньо встановленим способом,
але перш за все повинен враховувати
такі ж наслідки і для стягувача при
затримці виконання рішення та не
допускати їх настання.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, викладених в
Постанові від 26 грудня 2003 року №14 „Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження", при
вирішенні заяв державного виконавця чи
сторони про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, встановлення або
зміну способу й порядку його виконання
суду потрібно мати на увазі, що
відповідно до статті 351 Цивільного
процесуального кодексу України і
статті 121 Господарського
процесуального кодексу України їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність у нього майна,
яке за рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Із вказаного вище випливає, що
розстрочка виконання судового рішення
можлива лише у виняткових випадках, при
наявності доказів обставин, що
ускладнюють або роблять неможливим
виконання рішення.

Обставини, на які посилається
заявник, не є винятковими та не можуть
бути підставою для розстрочки
виконання рішення суду. Необхідно
зазначити, що заборгованість виникла у
2012 році, відтак, у відповідача було
достатньо часу для погашення
заборгованості перед позивачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судовий збір покладається на
відповідача у відповідності до ст. 49
ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись 33, 34,
35, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд - В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити
повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
«Соломія Плюс Олівія» (79495, м.
Львів-Винники, вул. Галицька, 14Б,
ідентифікаційний код 33562248) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Львівгуртбакалія» (79035, м. Львів, вул.
Бузкова, 2, ідентифікаційний код 01553327)
21916,22 грн. основного боргу, 1108,52 грн. - 3%
річних та 1827,00 грн. судового збору.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

Повне рішення складено 24.02.2014 р.

Суддя
Король М.Р.