ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Справа № 904/6264/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Грейц К.В.,суддів
:Бакуліної С.В. (доповідач), Глос
О.І.розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали касаційної
скаргиДержавного підприємства
"Придніпровська залізниця"на
постановувід 20.01.2014 року
Дніпропетровського апеляційного
господарського судуу справі№
904/6264/13господарського суду
Дніпропетровської областіза
позовомДержавного підприємства
"Придніпровська
залізниця"доВідкритого акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний
комбінат"простягнення 223 880,20 грн.в
судовому засіданні взяли участь
представники :від позивача: Федусова
Р.М. (довіреність № 32 від 01.01.2014р.)від
відповідача:Чобанюк Т.М. (довіреність №
52-16/77 від 23.01.2014р.)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області (суддя
Колісник І.І.) від 28.10.2013 року у справі №
904/6264/13 позов задоволено повністю;
стягнуто з Відкритого акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
користь Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" плату за
користування вагонами у сумі 214
798,32 грн., збір за зберігання вантажу у
сумі 9 081,96 грн., судовий збір у сумі 4 477,61
грн.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
(головуючий суддя Орєшкіна Е.В., судді -
Широбокова Л.П., Чус О.В.) від 20.01.2014 року
рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 28.10.2013
року у справі № 904/6264/13 скасовано;
прийнято нове рішення; в задоволенні
позову відмовлено; стягнуто з
Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" на користь
Відкритого акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" 2 238,80 грн. судового збору за
перегляд судового рішення апеляційною
інстанцією.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014 року, а
рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 28.10.2013
року у справі № 904/6264/13 залишити в силі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст.ст.46, 47, 119, 125 Статуту
залізниць України, п.п.3, 4, 8, 9, 10, 12
Розділу ІІІ Правил користування
вагонами і контейнерами, затверджених
наказом Мінтрансу України від 25.02.1999
року №113 та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 15.03.1999
року за №165/3458, п.8 Розділу 7 Правил
зберігання вантажів, затверджених
наказом Мінтрансу України від 21.11.2000
року №644 та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 24.11.2000
року за №866/5087, 2 Розділів ІІІ, V
Тарифного керівництва №1,
затвердженого наказом Мінтрансу №551
від 15.11.1999 року.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач повністю заперечує
викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення по касаційній
скарзі представника позивача, який
підтримав викладені в ній доводи,
заперечення на касаційну скаргу
представника відповідача, перевіривши
повноту встановлення обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки в
постанові апеляційного господарського
суду, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить
до висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" звернулось до суду з позовом
про стягнення з Відкритого
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
свою користь 214 798,32 грн. плати за
користування вагонами, 9 081,96 грн. збору
за зберігання вантажу та понесених
витрат по сплаті судового збору,
посилаючись на обставини, відповідно
до яких затримка вагонів на підходах до
станції призначення відбулась з вини
відповідача, позаяк останній не був
готовий прийняти вагони, які надійшли
на його адресу, через зайнятість колій
на станції призначення, у зв'язку з
несвоєчасним забиранням ним вантажу,
який надійшов раніше, що
підтверджується даними: актів про
затримку вагонів форми ГУ-23а, актів
загальної форми ГУ-23, книги повідомлень
про прибуття вагонів форми ГУ-2, наказів
про затримку вагонів, повідомлень про
затримку вагонів, витягу із журналу
диспетчерських розпоряджень,
відомостей плати форми ГУ-46.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд виходив із того, що
позовні вимоги є обґрунтованими,
обставини, на які посилався позивач,
документально доведеними, такими, що не
суперечать чинному законодавству
України; відповідач на підтвердження
своєї позиції не надав суду доказів
того, що він був готовий прийняти
вагони, які були затримані залізницею
на підходах до станції призначення.
Твердження відповідача, що позивач не
довів вину відповідача у затримці
вагонів, господарський суд відхилив,
оскільки відповідач на підтвердження
своєї позиції не надав суду доказів
того, що він мав можливість прийняти
вагони, а також не довів наявності
обставин, що могли б бути підставою для
відмови в позові з огляду на положення
пункту 121 Статуту залізниць України та
пункту 16 Правил користування вагонами
і контейнерами; акти загальної форми
ГУ-23 було складено станціями
Новоблочна та Кривий Ріг-Західний, які
є станціями підходу на шляху
прямування поїзду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив із такого.

Колегія суддів апеляційного суду
погодилась з доводами позивача з
приводу того, що підготовка залізницею
на коліях станції порожніх вагонів під
навантаження, знаходження їх під
обробкою - це звичайний виробничий
процес роботи станції, передбачений
нормами Статуту залізниць України,
положеннями договору та ЄТП, у той час
як несвоєчасне забирання з колій
станції відповідачем вантажів, які
прибули на його адресу, є порушенням
вимог п.33 Правил видачі вантажів та
ст.ст.46, 47 Статуту залізниць України,
якими визначено, що одержувач
зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж,
що надійшов на його адресу, навіть
поставка якого йому не передбачена
планом, договором, контрактом,
замовленням тощо.

Позивачем надано суду Положення
зайнятості колій станції Кривий Ріг за
весь період затримки вагонів на
підходах до станції призначення, з
відомостей якого вбачається, що
позивачем допущено численних порушень
умов ЄТП щодо часу на здійснення
операцій з обробки вагонів, не доведено
належними доказами неможливість
подання спірних вагонів на всі колії
відповідача, визначені ЄТП за їх
спеціалізацією; з матеріалів справи
вбачаються значні проміжки часу між
прибуттям поїзду та видачею залізницею
наказів, на що доречно звернув увагу
апелянт.

Приймаючи до уваги вищезазначені
обставини, надання позивачем актів про
затримку вагонів, актів загальної
форми, актів загальної форми на
віднесення на відповідальність
вантажовласника, в тому числі,
складених на станції призначення, які
носять односторонній характер (вимоги
п.8 Правил користування вагонами і
контейнерами передбачають наявність
підписів представника станції та
вантажовласника на акті загальної
форми); наявність в матеріалах справи
відомостей плати за користування
вагонами, які підписані представниками
ВАТ "Південний ГЗК" із запереченнями,
колегія суддів дійшла висновку, що
позивачем порушено порядок оформлення
факту затримки вагонів, не доведено
факту неможливості подачі спірних
вагонів, затриманих на станціях
підходу, впродовж періоду їх затримки.

Доводи ДП "Придніпровська залізниця"
відносно того, що за умовами укладеного
між сторонами договору кінцевою
станцією доставки вагонів є ст.
Допоміжна, що унеможливлює складання
на станції призначення актів загальної
форми за участю представників
відповідача, колегія суддів не
прийняла до уваги, оскільки приписи п.8
Правил користування вагонами і
контейнерами визначають певні вимоги
щодо складання актів загальної форми,
тоді як такі акти в даному випадку за
участю обох сторін складено не було;
позивачем не надано доказів ані
виклику представників відповідача на
станцію призначення для складання
актів, ані актів про відмову
відповідача від їх складання,
неприбуття вантажовласника на виклик
залізниці тощо.

Проте погодитись з такими висновками
не можна з огляду на таке.

Висновок суду про складання актів
форми ГУ-23 на станції призначення не
відповідає обставинам справи, оскільки
місцевим господарським судом
встановлено обставини щодо складання
актів форми ГУ-23 станціями Новоблочна
та Кривий Ріг-Західний, які є станціями
підходу на шляху прямування поїзду, а
не станцією призначення Кривий Ріг, і
апеляційним судом інших обставин, з
посиланням на конкретні докази, не
встановлено.

Касаційна інстанція відзначає, що
відповідно до приписів пункту 3 Правил
складання актів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
28.05.2002 року №334, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 08.07.2002
року за №567/6855, акти загальної форми
складаються, як у випадку затримки
вагонів на станції призначення в
очікуванні подачі під вивантаження
(перевантаження) з причин, що залежать
від одержувача, власника залізничної
під'їзної колії, порту, підприємства,
так і в інших випадках для засвідчення
обставин, що виникли в процесі
перевезення вантажу і можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності, якщо при цьому не
потрібне складання комерційного акта;
акт загальної форми підписується
особами, які беруть участь у
засвідченні обставин, що стали
підставою для складання акта, але не
менше як двома особами. Отже на станції
затримання, яка не є станцією
призначення, відповідно до Правил
складання актів акт форми ГУ-23 може
бути складний без участі представника
вантажовласника лише за участі не
менше двох осіб.

В порушення вимог ст.ст.43, 43 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
встановив обставини, які мають істотне
значення для правильного вирішення
спору, зокрема, не встановив: - якими
доказами підтверджуються численні, як
зазначив суд, порушення позивачем умов
ЄТП щодо часу на здійснення операцій з
обробки вагонів; - якими доказами
підтверджується порушення позивачем
порядку оформлення факту затримки
вагонів, які конкретно ці порушення, і
що цим засвідчується; - якими доказами
має бути доведений факт неможливості
подання позивачем спірних вагонів,
затриманих на станціях підходу,
впродовж їх затримки, крім тих,
складання яких унормовано
відповідними правилами, затвердженими
і зареєстрованими у встановленому
законом порядку, ЄТП, положеннями п.10
Договору №ПР/М-08-2/11-2476а від 06.11.2008 року
про здавання кожні 1,5 години
відповідачем з під'їзної колії
навантажених вагонів; не спростував
посилань залізниці на те, що відповідно
до Правил технічної експлуатації
залізниць України, затверджених
наказом Мінтрансу України від 20.12.1996
року №411, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 25.02.1997
року за №50/1854, на станції призначення
колії повинні бути не тільки зайнятими
під технологічними операціями з
вагонами, а має бути забезпечена
наявність вільних колій для
своєчасного приймання поїздів, в тому
числі поїздів відповідача, його
контрагентів, іншого власника
під'їзної колії - ПАТ "АрселорМітал
КривийРіг".

Касаційна інстанція також звертає
увагу суду апеляційної інстанції, що:
по-перше, в силу положень ч.1 ст.614 ЦК
України відсутність своєї вини у
порушенні зобов'язання доводить особа,
яка порушила зобов'язання; по-друге,
письмові заперечення представників
відповідача, викладені ними при
підписанні відомостей плати за
користування вагонами форми ГУ-46, не
свідчать самі по собі, без
підтвердження належними та
допустимими доказами викладених в цих
запереченнях обставин, про
недоведеність позивачем позовних
вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про скасування
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
20.01.2014 року у справі № 904/6264/13 з
направленням справи на новий розгляд
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.3 ч.1 ст.1119, ч.1
ст.11110, ст.11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
20.01.2014 року та рішення Господарського
суду Дніпропетровської області від
28.10.2013 року справі № 904/6264/13 - скасувати.

Справу № 904/6264/13 направити до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду на новий розгляд.

Головуючий-суддя
К.Грейц

Судді
С.Бакуліна

О.Глос