ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2014 р.
Справа № 914/425/14

За позовною заявою: Львівського
міського комунального підприємства
"Львівтеплоенерго", м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бойки", м. Львів

про: стягнення 9 972,97 грн

Суддя Кітаєва С.Б.
Представники :

від позивача: Кіндрат Б.Я. -представник

від відповідача: Соколовська В.В.
-директор товариства.

Представникам сторін роз'яснено права
і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК
України. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811
ГПК України про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Львівської області надійшла
позовна заява Львівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго", м.Львів до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бойки", м.Львів про
стягнення 9 972,97 грн. заборгованості, з
якої : 8726,40 грн. основний борг, 645,52 грн.
пеня та 601,05 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 10.02.2014 р. порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду в судовому
засіданні на 05.03.2014 р. З підстав,
викладених в ухвалах суду від 05.03.2014р.
та від 19.03.2014р., розгляд справи
відкладався .

В судовому засіданні, з підстав
наведених у позовній заяві,
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просить задоволити
повністю. Підставою заявлених вимог є
укладений 13.12.2004р. між ЛМКП
«Львівтеплоенерго» (енергопостачальна
організація) та ТзОВ «Бойки» (споживач)
договір №3939/Ш про постачання теплової
енергії в гарячій воді, згідно з п.6.3
якого споживач зобов»язувався до 15-го
числа місяця, наступного за звітним,
сплачувати енергопостачальній
організації вартість фактично
спожитої теплової енергії. Позивач
стверджує, що діючи всупереч вимогам
законодавства і договору відповідач
допустив заборгованість перед
позивачем, яка виникла за період з
01.05.2011р. по 30.09.2011р., у розмірі 8726,40
грн.(розрахунок додається до позовної
заяви). Відповідно до умов п.7.2.3
договору позивач нарахував
відповідачу пеню в сумі 645,52 грн., а
відповідно до ст.625 ЦК України - 3% річних
в сумі 601,05 грн.

Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених у
відзивах на позовну заяву: відзиві без
номера і без дати, який поступив до суду
03.03.14р. (вх..№856/14) та відзиві за вих.№24
від 25.03.2014р., який поступив до суду 25.03.2014
р. (вх.№12812/14). Відповідач стверджує, що
сума основного боргу, яка заявлена до
стягнення - це вартість приєднаного
теплового навантаження, нарахування
якого є безпідставним, оскільки за
період нарахування (01.05.2011р. по 30.09.2011р)
ТзОВ «Бойки» фактично не споживало
теплової енергії за договором №3939ш
від 13.12.2004р., було відключене від
теплопостачання через заборгованість;
відсутній Акт про включення системи
теплопостачання в опалювальний період
2010/2011р.р. між енергопостачальною
організацією (позивачем) та споживачем
(відповідачем), що свідчить про те, що
відповідач у спірний період не
споживав, а позивач - не поставляв йому
теплову енергію. Підтвердженням
припинення споживання/надання послуг
теплопостачальної організації є
показники лічильника від 20.10.2009р. Окрім
того, згідно Акту обстеження
нежитлового приміщення ТзОВ "Бойки"від
24.10.2011р., складеного працівниками ЛМКП
"Львівтеплоенерго", зафіксовано ті ж
показники теплового лічильника, які
залишились незмінними з моменту
подання відповідачем показників
лічильника від 20.10.2009 р. та зняття
показників теплового лічильника
представником ЛМКП "Львівтеплоенерго"
30.03.2010р. З 30.03.2010р. ТОВ «Бойки» не
подавало позивачу показників спожитої
теплової енергії, оскільки такої не
споживало. Пояснює відповідач, що
починаючи з 2009 року неодноразово ТзОВ
«Бойки» зверталось до ЛМКП
«Львівтеплоенерго» з приводу відмови
від послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» та
відключення теплопостачання з огляду
на високу вартість цих послуг та
неплатоспроможність підприємства.

Відповідач покликається також на
низку судових актів господарського
суду Львівської області за позовами як
позивача так і прокурора, у яких
предметом спору була вимога про
стягнення заборгованості за
договором №3939/Ш . Просить у
задоволенні позову відмовити
позивачу повністю.

В процесі розгляду справи судом
встановлено:

13.12.2004 р. між сторонами у справі
укладено Договір № 3939/Ш про постачання
теплової енергії в гарячій воді,
відповідно до умов якого позивач взяв
на себе зобов'язання постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді у потрібних йому обсягах, а
відповідач у свою чергу зобов'язався
отримувати та оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені Договором.

Відповідно до п.п. 10.1.,10.4. Договору
термін його дії встановлено до 01.10.2005 р.
Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення терміну його дії жодна із
сторін не заявить про його припинення.

Як вбачається із матеріалів справи дію
Договору було пролонговано.

Відповідно до п. 2.1. Договору теплова
енергія постачається споживачу (в
даному випадку відповідачу) в обсягах
згідно з додатком № 1 до Договору у
вигляді гарячої води на такі потреби:
опалення та вентиляцію -в період
опалювального сезону; гаряче
водопостачання -протягом року згідно
графіка, затвердженого органами
місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 5.1 договору облік
споживання теплової енергії
проводиться за приладами обліку при їх
наявності, а при їх відсутності -
розрахунковим способом (п.5.1 договору).

Розрахунковим періодом згідно п.6.2.
договору є календарний місяць.

Споживач до 15-го числа місяця,
наступного за звітним, сплачує
енергопостачальній організації
вартість фактично спожитої теплової
енергії (п.6.3. договору).

Згідно п.5.3 договору споживач, що має
прилади обліку щомісячно подає до
енергопостачальної організації звіт
про фактичне споживання теплової
енергії. Дата зняття споживачем
показів приладів обліку є 25-е число
поточного місяця.

У позовній заяві позивач стверджує, що
зобов'язань щодо оплати вартості
теплової енергії відповідач належно не
виконав і за період з 01.05.2011 р. по 30.09.2011
р. допустив заборгованість перед
позивачем в розмірі 8 726,40 грн.

Окрім того, за порушення строків
виконання зобов'язання щодо оплати
теплової енергії позивачем на підставі
п. 7.2.3. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України
нараховано відповідачу 645,52 грн. пені,
601,05 грн. 3 % річних.

Як вбачається із розрахунку позовних
вимог, сума основного боргу в розмірі
8726,40 грн. це нарахована позивачем плата
за приєднане теплове навантаження за
період з травня по вересень 2011 р.
Споживання теплової енергії у вказаний
період відсутнє, плата за спожиту
теплову енергію не нараховувалася. На
зазначеному наголошує відповідач у
відзивах, його представник у судовому
засіданні і не заперечив у судовому
засіданні і представник позивача.

Зважаючи на твердження відповідача про
те, що мають місце преюдиціальні факти,
встановленні у судових рішеннях
господарського суду Львівської
області, а також враховуючи, що рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з»ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору, у процесі розгляду
даної справи суд ознайомився з
матеріалами справ №28/81, №5015/973/12,
№914/2042/13, які вказує у відзовах
відповідач, та врахувавши норми
чинного законодавства, дійшов до таких
висновків.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи,
не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Як вказано у п.2.6 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (із наступними
змінами і доповненнями) - не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спору сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).

Хоча фактам, встановленим іншими
судовими рішеннями, крім зазначених у
статті 35 ГПК, й не надано
преюдиціального значення для
господарських судів, але вони мають
враховуватися судами у розгляді справ
з урахуванням загальних правил статті
43 названого кодексу щодо оцінки
доказів.

Не надається преюдиціального значення
також фактам (обставинам), зазначеним,
зокрема, у скасованих судових рішеннях
(а в разі часткового скасування таких
рішень - у скасованих їх частинах).

У статті 35 ГПК не зазначено, що
преюдиціальне значення мають факти,
встановлені в ухвалах суду. Окрім того,
залишення позову без розгляду з
підстав, перелік яких наведений у ст.81
ГПК,- це одна з форм закінчення
провадження у справі без винесення
судового рішення.

Із врахуванням вищенаведеного, факти,
встановлені в ухвалах господарського
суду Львівської області про залишення
позовів без розгляду на підставі ст.81
ГПК у справах №28/81, №914/2042/13,не мають
преюдиціального значення при розгляді
даної справи як і у рішенні
господарського суду Львівської
області від 21.05.2012 року у справі
№5015/973/12, яке скасоване постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 05.07.2012 року та
за результатами розгляду апеляційної
скарги у якому у зазначеній справі
позов прокурора Галицького району
м.Львова в інтересах держави в особі
Львівського комунального підприємства
«Львівобленерго» до товариства з
обмеженою відповідальністю «Бойки»
про стягнення 9312 грн. залишено без
розгляду.

Стосовно рішення господарського суду
Львівської області від 13.12.2012р. у справі
№5015/3033/11 за позовом Прокурора
Галицького району м.Львова в інтересах
держави в особі Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» до товариства з
обмеженою відповідальністю «Бойки»
про стягнення 65 430,18 грн.
заборгованості за договором № 3939/Ш від
15.12.2004р., з якої 55740,42 грн. основний борг
нарахований за період з 01.11.2008р. по
30.04.2011р., то хоча фактам, встановленим
цим рішенням й не надається
преюдиціального значення для
господарського суду при розгляді даної
справи (склад учасників у справах №
5015/3033/11 і у даній справі не є тотожним),
але вони підлягають врахуванню
господарським судом у розгляді даної
справи з урахуванням загальних правил
статті 43 ГПК України щодо оцінки
доказів.

Рішення господарського суду
Львівської області від 13.12.2012р. у справі
№5015/3033/11 залишено без змін Постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 11.02.2013 р.
№5015/3033/11, відтак з дня прийняття
постанови набрало набрало законної
сили.

Підставою заявлених вимог про
стягнення заборгованості у справі №
5015/3033/11, як і у даній справі є укладений
13.12.2004 р. між позивачем та відповідачем
Договір № 3939/Ш про постачання теплової
енергії в гарячій воді. Період , за який
нарахована до стягнення сума
основного боргу у справі №5015/3033/11 - з
01.11.2008 року по 30.04.2011 року, у даній справі
- з 01.05.2011р. по 30.09.2011 р.

Господарським судом Львівської
області при розгляді справи №5015/3033/11
встановлені наступні факти, які
враховуються господарським судом у
розгляді даної справи з урахуванням
загальних правил статті 43 ГПК України
щодо оцінки доказів.

Факт наявності у споживача вузла
обліку з моменту укладення договору, за
допомогою якого фіксується обсяги
спожитої теплової енергії,
підтверджується додатком №1 до
договору №3939/111 про постачання
теплової енергії в гарячій воді, де в
графі „Обсяги споживання теплової
енергії, Гкал/год." зазначено наявність
обліку опалення „так".

09 грудня 2004 р. комісією за участю
представника енергопостачальної
організації -ЛМКП
„Львівтеплокомуненерго" та споживача -
ТзОВ „Бойки" було підписано акт №1391,
яким констатовано, що в офісних
приміщеннях по вул. П. Панча, 7 "а"
встановлено вузол обліку теплової
енергії на опалення.

Згідно акту про експлуатаційну
перевірку вузла обліку теплової
енергії №1391 від 09.07.2008р., підписаного
представником ЛМКП „Львівтеплоенерго"
та ТзОВ „Бойки" проведено перевірку
вказаного вузла обліку теплової
енергії та зазначено, що останній
опломбовано та поставлено на
комерційний облік після чергової
державної метрологічної повірки на
основі свідоцтва про повірку №35/08 - 1336
від 04.06.2008р.

У відповідності до зазначеного
свідоцтва про повірку робочого засобу
вимірювальної техніки №35/08 - 1336 від
04.06.2008р. встановлено, що вузол обліку
теплової енергії, який встановлений у
споживача, є придатним до застосування
і вказане свідоцтво є чинним до 04.06.2012р.

Судом встановлено, що з початку
укладення договору про постачання
теплової енергії в гарячій воді від
13.12.2004р. №3939/Ш між енергопостачальною
організацією та споживачем було
підписано акти про включення системи
теплоспоживання від 13.12.2004р.
(опалювальний період 2004/2005р.р.); від
21.10.2005р. (опалювальний період 2005/2006); від
26.10.2006р. (опалювальний період 2006/2007р.р.);
від 22.10.2007р. (опалювальний період
2007/2008р.р.); від18.11.2008р. (опалювальний
період 2008/2009 р.р.) та від 27.11.2009р.
(опалювальний період 2009/2010р.р.), однак
Акту про включення системи
теплопостачання в опалювальний період
2010/2011р.р. між енергопостачальною
організацією та споживачем підписано
не було (зазначене підтверджує позивач
і при розгляді даної справи).

Вказаними актами підтверджувалося,
факт включення у відповідному
опалювальному сезоні системи
теплоспоживання виключно на опалення в
приміщеннях ТзОВ „Бойки" за адресою П.
Панча, 7а у м. Львові.

Відповідно до п. 10.1 договору про
постачання теплової енергії в гарячій
воді від 13.12.2004р. №3939/111 останній
набуває чинності з дня його підписання
та діє до 01.10.2005р.

Пунктом 10.4. вказаного договору
передбачено, що цей договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення терміну
його дії про його припинення не буде
заявлено однією із сторін.

Як встановлено судом, 20.10.2009р. ТзОВ
„Бойки" звернулося до ЛМКП
„Львівтеплоенгерго" з листом №18, в
якому просило припинити подачу
теплової енергії у приміщення ТзОВ
„Бойки" за адресою м. Львів, вул.П.Панча,
7 "а" та терміново провести всі
необхідні роботи (пломбування, тощо). На
такі обставини та докази посилається
відповідач, заперечуючи заявлені
позивачем вимоги у даній справі.

З огляду на положення п.п. 10.1 та 10.4
договору вищевказане звернення
споживача - ТзОВ „Бойки" від 20.10.2009р. до
енергопостачальної організації -
Львівського міського комунального
підприємства "Львівтеплоенерго" в
контексті з непідписанням акту про
включення системи теплопостачання в
опалювальний період 2010/2011рр. та з
огляду на відсутність інших договорів
між названими сторонами, господарський
суд при розгляді справи №5015/3033/11
розцінив як заяву (оферту) про
подальшу непролонгацію договору про
постачання теплової енергії в гарячій
воді від 13.12.2004р. №3939/Ш, що є наслідком
відмови від договору з ініціативи
споживача, а відтак припинення
договірних відносин з подачі теплової
енергії в опалювальному сезоні 2009/2010рр.

28 березня 2010р. по ТзОВ "Бойки"було
видано наказ №1-р, згідно якого було
утворено комісію по припиненню подачі
теплової енергії в приміщення
споживача.

30 березня 2010р. подача теплової енергії
ТзОВ "Бойки" в опалювальному періоді
2009/2010р.р. була припинена, що
підтверджується актом про припинення
подачі теплової енергії, підписаного
комісією в складі ОСОБА_5, засновника
ТзОВ "Бойки", Соколовської В.В.
директора ТзОВ "Бойки", Чукас О.Т.
головного бухгалтера ТзОВ "Бойки",
працівника ТзОВ "Бойки"Лукянової С.О. з
показами вузла обліку теплової енергії
01144, 4 Гк. В порядку п. 5.3 договору
інформація про вказаний показник
обліку теплової енергії була надіслана
теплопостачальній організації
факсимільним повідомленням 30.03.2010 р.
згідно звіту №ВОТЕ 1391.

Нормативним документом, який
регламентує користування тепловою
енергією є Правила користування
тепловою енергією, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 жовтня 2007р. №1198 „Про
затвердження Правил користування
тепловою енергією", які визначають
взаємовідносини між
теплопостачальними організаціями та
споживачами теплової енергії та є
обов'язкові для виконання усіма
теплопостачальними організаціями
незалежно від форми власності,
споживачами, організаціями, що
виконують проектування, пуск,
налагодження та експлуатацію
обладнання для виробництва,
транспортування, постачання та
використання теплової енергії.

Відповідно до п. 3 вказаних Правил,
вузол обліку теплової енергії -
комплект засобів вимірювальної
техніки, що занесені до Державного
реєстру засобів вимірювальної техніки,
на основі показів яких визначається
обсяг спожитої теплової енергії,
здійснюється контроль за параметрами
теплоносія і налагодження режиму
роботи теплового обладнання.

Пунктом 17 Правил передбачено, що для
обліку відпуску та споживання теплової
енергії застосовуються прилади
комерційного обліку, занесені до
Державного реєстру засобів
вимірювальної техніки, або ті, що
пройшли державну метрологічну
атестацію. Після технічного огляду
вузла обліку теплопостачальна
організація видає акт про його
прийняття в експлуатацію. Споживач за
показами вузла обліку визначає обсяг
спожитої теплової енергії та параметри
теплоносія і заносить ці дані до
журналу обліку споживання теплової
енергії (пункт 19 Правил).

Відповідно до журналу обліку теплової
енергії на тепловому пункті
споживання, який ведеться ТзОВ "Бойки",
останній запис про показник спожитого
тепла є 01144, 46 Гк станом на 30.03.2010р.

В подальшому з огляду на припинення
подачі теплової енергії ТзОВ "Бойки" не
надсилало звіт про фактичне споживання
теплової енергії та у зв'язку з цим не
заносило відповідні дані до журналу
обліку теплової енергії на тепловому
пункті споживання.

Як встановлено у рішенні №5015/3033/11, в
період з 01.04.2010р. по 30.04.2011р. теплова
енергія відповідачу не подавалась з
підстав відсутності показів приладу
обліку споживання теплоенергії який
станом як на 30.03.2010р. становив 01144, 46 Гк .

Суд дійшов висновку, що з огляду на
неподання теплової енергії у вказаний
період відсутні правові підстави й
отримання оплати за теплове
навантаження, та й відповідно
нарахування пені, індексу інфляції, 3-х
відсотків річних з вказаної суми.

Станом на час розгляду спору у
даній справі, матеріали справи не
містять та позивачем не представлені
докази подачі теплової енергії
відповідачу в опалювальний період
2010/2011 року та фактичного її споживання
відповідачем у період з 01.05.2011р. по
30.09.2011р. Сторони підтверджують, що такі
обставини не мали місця.

Судом встановлено , що 30 березня
2010р. подача теплової енергії ТзОВ
„Бойки" в опалювальному періоді
2009/2010р.р. була припинена з показами
вузла обліку теплової енергії 01144,4 Гк і
в порядку п. 19 Правил ці дані
відповідачем були занесені до журналу
обліку споживання теплової енергії та
вказаний показник обліку теплової
енергії було надіслано
теплопостачальній організації
факсимільним повідомленням 30.03.2010 р.
згідно звіту №ВОТЕ 1391. (п. 5.3 Договору).

Матеріали справи не містять
доказів про поновлення подачі теплової
енергії відповідачу та фактичне її
споживання останнім в опалювальному
періоді 2010/2011р.р., а також доказів про
обсяг спожитої теплової енергії у
період з 01.05.2011р. по 30.09.2011р. та
параметри теплоносія за показами
вузла обліку теплової енергії на
тепловому пункті споживання.

Крім вищенаведеного, суд зазначає про
те, що має місце не підписання між
енергопостачальною організацією та
споживачем акту про включення системи
теплопостачання в опалювальний період
2010/2011р.р., незважаючи на те, що з початку
укладення договору про постачання
теплової енергії в гарячій воді від
13.12.2004р. №3939/Ш такі акти у відповідні
опалювальні сезони систематично
підписувались, що фактично
підтверджувало факт включення у
відповідному опалювальному сезоні
системи теплопостачання на опалення в
приміщень відповідача за адресою П.
Панча, 7а у м. Львові.

Судом встановлено, що сума основного
боргу (8726,40 грн.), яка заявлена до
стягнення, становить вартість
приєднаного теплового навантаження за
період з 01.05.2011р. по 30.09.2011р., а фактична
подача та споживання теплової енергії
у зазначеному періоді не мала місця.

При прийнятті рішення суд
виходив із наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Як встановлено судом спірні
правовідносини між сторонами виникли
на підставі Договору № 3939/Ш про
постачання теплової енергії в гарячій
воді від 15.12.2004 р., відповідно до умов
якого позивач зобов'язався постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді у потрібних йому обсягах, а
відповідач у свою чергу зобов'язався
отримувати та оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені Договором.

Згідно визначення ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено,
що розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону.

Встановлення цін/ тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", п. 1
ст. 7 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"належить до
повноважень органів місцевого
самоврядування.

Частинами 2, 3 ст. 31 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлено, що виконавці/виробники
здійснюють розрахунки економічно
обґрунтованих витрат на виробництво
житлово-комунальних послуг і подають
їх на затвердження органам місцевого
самоврядування в установленому
законодавством порядку. Органи
місцевого самоврядування затверджують
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги в розмірі економічно
обґрунтованих витрат на їх
виробництво.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування.
Згідно з ст. 13 Закону України "Про
теплопостачання" до основних
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
теплопостачання належать, зокрема,
встановлення для відповідної
територіальної громади в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів на теплову енергію, які
надаються підприємствами та
організаціями комунальної власності,
крім тарифів на теплову енергію, що
виробляється на установках
комбінованого виробництва теплової і
електричної енергії.

Рішенням Львівської міської ради № 930
від 02.09.2008 р. "Про затвердження тарифів
на теплову енергію для опалення та
гарячого водопостачання, враховуючи
економічно обґрунтовані витрати на їх
виробництво, транспортування та
постачання"затверджено двоставковий
тариф на гаряче водопостачання та
теплову енергію для опалення, який
складається з плати за одиницю
фактично спожитої теплової енергії
грн./Гкал та плати за приєднане теплове
навантаження за 1 кв.м. опалювальної
площі в місяць впродовж року (грн./кв.м).

У примітці із позначкою "*" додатку до
рішення Львівської міської ради № 930
від 02.09.2008 р. зазначено, що тариф
розраховано на 1 кв.м з річної плати за
одиницю приєднаного теплового
навантаження.

Згідно положень п. 6.2. Порядку
формування тарифів на теплову енергію,
її виробництво, транспортування та
постачання, затвердженого Постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики від 17.02.2011 р. № 242
двоставковий тариф на теплову енергію
визначає грошовий вираз двох окремих
частин: умовно-змінної як вартості
одиниці (1 Гкал) спожитої теплової
енергії та умовно-постійної як
абонентської плати за одиницю
(Гкал/год) теплового навантаження,
застосування яких забезпечує плановий
річний дохід від реалізації на рівні
суми планової річної повної
собівартості та відповідного
планового річного прибутку, що
забезпечується застосуванням
одноставкового тарифу, розрахованого
відповідно до вимог розділів I - V цього
Порядку.

Пунктами 6.6., 6.7. порядку визначено, що до
умовно-змінної частини тарифу
включаються планові прямі витрати на
технологічне паливо і технологічну
електроенергію для виробництва
теплової енергії власними котельними,
покупну теплову енергію, встановлену
НКРЕ повну планову собівартість
теплової енергії, виробленої власними
теплоелектроцентралями, тепловими і
атомними електростанціями,
когенераційними установками та
відповідна частина планового прибутку.

До умовно-постійної частини тарифу
включаються решта витрат планової
повної собівартості виробництва,
транспортування та постачання
теплової енергії, крім перелічених у
пункті 6.6 цього розділу і віднесених до
умовно-змінних витрат, та відповідна
частина планового прибутку.

Із аналізу вищенаведених положень
Порядку можна зробити висновок, що
плата за приєднане теплове
навантаження є складовою ціни, яку
споживач зобов'язаний сплатити
теплопостачальній організації за
надані йому послуги теплопостачання.

Як встановлено судом у 2011 р. приміщення
відповідача не опалювалося взагалі,
теплова енергія не споживалася, ні у
вигляді опалення, ні у вигляді гарячого
водоспоживання. Акту про включення
системи теплопостачання в
опалювальному сезоні 2010-2011 р.р. позивач
суду не представив. Доказів
виставлення відповідачу рахунків на
оплату вартості спожитої у 2011 р.
теплової енергії суду також не
представлено.

Згідно з умовами постачання теплової
енергії дана послуга складається з
двох складових, а саме постачання
теплової енергії та теплового
навантаження. Без надання послуги по
постачанню теплової енергії споживачу
не повинна і не може надаватися послуга
по тепловому навантаженню, а
відповідно і нараховуватися за це
плата.

Із врахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що у позивача відсутні підстави
для нарахування відповідачу плати за
споживання теплоенергії у 2011 р.(спірний
період з 01.05.2011р. по 30.09.2011р), в тому числі
і умовно-постійної частини цієї плати
(плати за приєднане теплове
навантаження), а відтак заявлені
позивачем вимоги про стягнення 8726,40
грн. є безпідставними та
необґрунтованими. Оскільки відсутні
правові підстави для задоволення
вимоги про стягнення основного боргу,
відповідно, не підлягають до
задоволення й вимоги про стягнення
пені та 3% річних.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 49
ГПК України стягненню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 4-3, 33, 43, 49, ст.ст. 82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 01.04.2014 р.

Суддя
Кітаєва С.Б.