КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р.
Справа№ 927/6/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Цибізова О.О. - за
довіреністю

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Облтеплокомуненерго" на рішення
господарського суду Чернігівської
області від 06.02.2014 року

по справі №927/6/14 (суддя Белов С.В.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства
"Облтеплокомуненерго"

про стягнення 677 864,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 06.02.2014 позов
задоволено повністю; стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
«Облтеплокомуненерго» на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 634880,21 грн. боргу, 634,88
грн. інфляційних втрат, 42349,49 грн. 3%
річних та 13558,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із винесеним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Облтеплокомуненерго" звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Чернігівської
області від 06.02.2014 скасувати в частині
стягнення з відповідача 634,88 грн.
інфляційних нарахувань та 42349,49 грн. 3%
річних та прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачу в частині
задоволення позовних вимог щодо
стягнення інфляційних нарахувань та 3%
річних повністю.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права. Скаржник
зазначає, що оскільки провадження у
справі № 927/16/6б/13 про банкрутство
Публічного акціонерного товариства
"Облтеплокомуненерго" порушено 18.01.2013,
то дана справа розглядається за
Законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» у редакції
Закону України від 22.12.2011 №4212-VІ,
відповідно до ст. 19 якого протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, зокрема, не застосовується
індекс інфляції за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання та три проценти річних від
простроченої суми.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 у справі
№927/6/14 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В.,
судді: Ільєнок Т.В., Кропивна Л.В.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Облтеплокомуненерго" на рішення
господарського суду Чернігівської
області від 06.02.2014 прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 24.03.2014 року.

24.03.2014 представником позивача подано
відзив на апеляційну скаргу, в якому
позивач зазначає про відсутність
підстав для зміни чи скасування
рішення господарського суду
Чернігівської області від 06.02.2014 у
справі №927/6/14.

У судове засідання 24.03.2014 представник
позивача з'явився, представник
відповідача не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про час та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином, що підтверджується
повідомленням про вручення
рекомендованого поштового
відправлення, яке міститься в
матеріалах справи ( вх. № 9017/14 від
12.03.2014).

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення
відповідача про дату, час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача,
явка якого в судове засідання
обов'язковою не визнавалась.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечував проти
апеляційної скарги, просив залишити її
без задоволення, а рішення місцевого
господарського суду - без змін.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
30.08.2011 між Дочірньою компанією «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
(Постачальник, позивач) та Відкритим
акціонерним товариством
«Облтеплокомуненерго» (Покупець,
відповідач) укладено Договір
№06/11-930БО-39 поставки природного газу
для вироблення теплової енергії для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з держаного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання, відповідно до умов
якого Постачальник зобов'язується
поставити Покупцеві імпортований
природний газ за кодом згідно з УКТ ЗЕД
2711 21 00 00, ввезений на митну територію
України Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п. 1.2 цього Договору (п. 1.1
Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору,
Постачальник передає покупцю в період
з 06.08.2011 по 30.09.2011 природний газ з
урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 185,540 тис.
куб.м.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили,
що до сплати за 1000 куб.м. природного
газу - 3368,97 грн., крім того ПДВ на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 20% всього з ПДВ на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 3425,97 грн.

Загальна вартість цього Договору
складається із сум вартості місячних
поставок газу (пп. 3.1.1 Договору).

Як передбачено п. 4.1 Договору, оплата за
природний газ з врахуванням вартості
транспортування газу територією
України проводиться Покупцем виключно
грошовими коштами в такому порядку:

За серпень 2011 року - протягом трьох
банківських днів з дати укладення
цього Договору;

За вересень 2011 року:

- оплата в розмірі 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться не пізніше 10 числа місяця
поставки;

- оплати в розмірі по 33% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводяться до 20 та 30 (31) числа місяця
поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу з урахуванням
вартості транспортування газу на
територію України здійснюється на
підставі акту приймання-передачі газу
(за звітний місяць) до 20 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.1 Договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за Договором Сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим Договором.

Згідно з п. 10.1 Договору, він набирає
чинності з моменту його підписання
повноваженими представниками Сторін
та скріплення печатками сторін,
поширює дію на відносини, які склались
між Сторонами з 06 серпня 2011 року і діє у
частині поставки газу по 30 вересня 2011
року включно, а у частині розрахунків
за газ - до їх повного здійснення.

30.08.2011 між сторонам укладено Додаток №1
до Договору та Додаткову угоду №1 до
Договору.

Предметом позову у даній справі є
вимога позивача про стягнення з
відповідача 634880,21 грн. боргу, 634,88 грн.
інфляційних втрат та 42349,49 грн. 3% річних,
в зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором №06/11-930БО-39 від 30.08.2011
поставки природного газу.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 ГК України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору позивач
передав, а відповідач прийняв у період
серпень-вересень 2011 року природний газ
на загальну суму 634880,21 грн., що
підтверджується Актом
передачі-приймання природного газу від
31.08.2011 на суму 263936,73 грн. та Актом
передачі-приймання природного газу від
30.09.2011 на суму 370943,48 грн., які підписані
сторонами та скріплені їх печатками
(а.с. 11, 12).

Однак, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати отриманого природного газу
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим у відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість у розмірі
634880,21 грн.

Згідно п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Доказів оплати відповідачем
заборгованості в розмірі 634880,21 грн.
матеріали справи не містять та не
надані суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 634880,21 грн. боргу є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення
634,88грн. інфляційних втрат за період
жовтень 2011 року - листопад 2013 року та
42349,49 грн. 3% річних за період з 21.09.2011 по
30.12.2013 року.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь період прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 18.01.2013
порушено провадження у справі №927/16/6б/13
про банкрутство Публічного
акціонерного товариства
"Облтеплокомуненерго" та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що Закон
України від 22.12.2011 №4212-VІ «Про внесення
змін до Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
яким викладено в новій редакції Закон
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», набрав
чинності з 18.01.2013, отже справа про
банкрутство відповідача розглядається
за вказаним Законом в новій редакції,
відповідно до ст. 19 якого протягом дії
мораторію, зокрема, не застосовується
індекс інфляції за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання та три проценти річних від
простроченої суми, а тому, за доводами
скаржника, судом першої інстанції
неправомірно задоволені вимоги про
стягнення з відповідача 634,88грн.
інфляційних втрат та 42349,49 грн. 3% річних.

Колегія суддів вважає наведені
відповідачем доводи необґрунтованими
та безпідставними та зазначає
наступне.

Відповідно до п. 1 Розділу Х Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 22.12.2011
№4212-VІ, цей Закон набирає чинності
через рік з дня його опублікування.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України,
строк, що визначений роками, спливає у
відповідні місяць та число останнього
року строку.

При цьому слід враховувати, що
календарна дата чи день настання події
в обчисленні тривалості строку не
враховується. Строк починається або з
наступного дня після календарної дати,
або з наступного дня після настання
події.

З огляду на зазначене, оскільки Закон
України від 22.12.2011 №4212-VІ був
опублікований в газеті «Голос України»
від 18.01.2012 № 8-9, то рік від дня
опублікування зазначеного Закону
спливає о 24 годині 18.01.2013 року, а отже
датою набрання чинності Законом
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції
Закону України від 22.12.2011 №4212-VІ є 19.01.2013
року.

Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в новій редакції) визначено, що
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом.

Оскільки провадження у справі №927/16/6б/13
про банкрутство Публічного
акціонерного товариства
"Облтеплокомуненерго" порушено до
набрання чинності нової редакції
вказаного Закону, то в даному випадку
слід застосовувати положення Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" у редакції
чинній на момент порушення справи про
банкрутство.

Відтак, посилання відповідача на
положення ст. 19 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в новій редакції), є необґрунтованими
та правомірно не взяті до уваги судом
першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (у редакції,
чинній на момент порушення справи про
банкрутство) мораторій на задоволення
вимог кредиторів - це зупинення
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня ведення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань щодо сплати
податків і зборів, застосованих до
прийняття рішення про введення
мораторію.

Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції, чинній на момент порушення
справи про банкрутство) встановлено, що
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням справи про банкрутство.
Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів забороняється
стягнення на підставі виконавчих
документів та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до законодавства; не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені протягом часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

Отже, з огляду на приписи ч. 4 ст. 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» на
нарахування інфляційних втрат та 3%
річних не розповсюджується дія
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, введеного у справі про
банкрутство відповідача.

З огляду на зазначене та враховуючи, що
наданий позивачем розрахунок 3 % річних
та інфляційних втрат відповідає
фактичним обставинам справи та вимогам
закону, колегія суддів дійшла висновку,
що суд першої інстанції правомірно
стягнув з відповідача на користь
позивача 42349,49 грн. 3 % річних та 634,88 грн.
втрат від інфляції.

Аналогічна позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України від 13.01.2014 у справі № 922/3735/13 та
від 20.02.2014 у справі № 922/3734/13.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
місцевого господарського суду
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства
"Облтеплокомуненерго" на рішення
господарського суду Чернігівської
області від 06.02.2014, як необґрунтована,
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції покладається на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Облтеплокомуненерго" на рішення
господарського суду Чернігівської
області від 06.02.2014 у справі №927/6/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 06.02.2014 у
справі №927/6/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 927/6/14 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
Т.В. Ільєнок

Л.В. Кропивна