ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.
Справа № 911/379/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника прокурора
Київської області,

01601, м. Київ, б-р Лесі Українки, 27/2

в інтересах держави в особі:

1) Кабінету Міністрів України,

01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2

2) Державного публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Украгролізинг»,

01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-а

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миронівська ферма»,

08822, Київська обл., Миронівський р-н, с.
Тулинці, вул. Барвіночна, 15-Ж

про стягнення 678 425,42 грн.

за участю представників:

прокурора - Галась О.М. (службове
посвідчення № 007165, видане 02.10.2012);

позивача 1 - Решетило Д.В. (довіреність
від 14.01.2014 № 7.1 - 25/23);

позивача 2 - Чміль В.В. (довіреність від
08.01.2014 № 14/20);

відповідача - не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області заступником прокурора
Київської області подано позов в
інтересах держави в особі Кабінету
Міністрів України (далі - позивач 1) та
Державного публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Украгролізинг» (далі -
позивач 2) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миронівська ферма»
(далі - відповідач) про стягнення 678 425,42
грн., з яких: 665 015,79 грн. - основний
борг, 10 895,32 грн. - пеня, 2 514,31 грн. - 3%
річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
договірних зобов'язань зі сплати
лізингових платежів за договором
фінансового лізингу від 16.05.2013 № 10-13-86
ств-фл/260.

Позов подано прокурором на підставі
статті 121 Конституції України,
статті 36-1 Закону України "Про
прокуратуру", статті 2 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з порушенням економічних
інтересів держави, яке полягає у тому,
що несплата заборгованості
відповідачем зменшує розмір грошових
надходжень до державного бюджету.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.02.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
25.02.2014.

25.02.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області
(вх. № 3336/14 від 25.02.2014) позивачем 2 подано
документи на вимогу ухвали суду від
10.02.2014.

У судове засідання 25.02.2014 представник
відповідача не з'явився, вимоги ухвали
суду від 10.02.2014 не виконав, розгляд
справи відкладено на 18.03.2014.

14.03.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області
(вх. № 4518/14 від 14.03.2014) прокурором подано
пояснення у справі, відповідно до яких
розмежовано ціну позову, зазначену у
позовній заяві: основний борг - 665 015,79
грн., пеня - 10 895,32 грн., 3 % річних - 2 514,31
грн., у зв'язку з відповідністю змісту
позовної заяви, вказане прийнято
господарським судом.

14.03.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області
(вх. № 4572/14 від 14.03.2014) позивачем подано
додаткові докази, необхідні для
розгляду справи.

У судовому засіданні 18.03.2014 прокурор та
представники позивачів повністю
підтримали позовні вимоги та просили
суд їх задовольнити з підстав, що
викладені у позові.

Відповідач письмовий відзив на позовну
заяву не подав, представника у судове
засідання не направив, не повідомивши
про причини, хоча належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання.

Нез'явлення у судове засідання
представника відповідача та неподання
відповідачем письмового відзиву на
позов не перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 18.03.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні прокурора та
представників позивачів, дослідивши
докази та оцінивши їх в сукупності, суд
-

встановив:

Позов подано прокурором на підставі
статті 121 Конституції України, статті
36-1 Закону України "Про прокуратуру",
статті 2 Господарського процесуального
кодексу України відповідно до яких
представництво прокуратурою інтересів
держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
держави у випадках, передбачених
законом. Підставою представництва у
суді інтересів держави є наявність
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності) осіб у
відносинах з державою.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2
Господарського процесуального кодексу
України у позовній заяві прокурором
визначено, що несплата відповідачем
коштів, стягнення яких є предметом
позову, порушує економічні інтереси
держави, оскільки зменшує розмір
грошових надходжень до державного
бюджету.

Між Державним публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Украгролізинг» (далі -
лізингодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Миронівська ферма»" (далі -
лізингоодержувач) укладено договір
фінансового лізингу (обладнання) від
16.05.2013 № 10-13-86 ств-фл/260, за умовами якого,
лізингодавець передає
лізингоодержувачу у користування на
визначений Договором строк предмет
лізингу, який набувається ним у
власність у постачальника, самостійно
обраного лізингоодержувачем, та
визначений у додатку до Договору
«найменування, кількість, ціна і
вартість предмета лізингу», що є
специфікацією предмета лізингу, а
останній сплачує за це лізингові
платежі за умовами Договору (пункт 1.1.
Договору).

Відповідно до пункту 2.2 Договору, строк
лізингу відраховується з дати
підписання сторонами акту
передачі-приймання у користування
предмету лізингу.

Згідно з пунктом 3.4.3. Договору,
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати лізингові платежі
відповідно до умов Договору.

У пункті 4.3. Договору сторони погодили,
що з моменту підписання акту одержання
предмета лізингу, лізингоодержувач за
користування останнім сплачує
лізингодавцю чергові лізингові
платежі, термін сплати кожного
лізингового платежу встановлюється
числом підписання акту
приймання-передачі предмета лізингу,
перший лізинговий платіж сплачується
через шість місяців з дати підписання
акту, подальші платежі - через кожні
шість місяців.

Згідно з пунктом 4.4. Договору, розмір
лізингових платежів, їх складових
частин встановлюється додатком до
Договору «Графік сплати лізингових
платежів».

Договір набуває чинності від дати
надходження платежу, визначеного та
сплаченого згідно з пунктом 4.2.
Договору, і діє до закінчення строку
лізингу, зазначеного в додатку до
Договору «Найменування, кількість,
ціна і вартість предмета лізингу», та
виконання сторонами всіх зобов'язань
за цим Договором.

Додатками до Договору №№ 1, 2, 4, 6, 8, 10
сторони погодили кількість, ціну,
вартість предмету лізингу; графіки
сплати лізингових платежів.

10.06.2013 між сторонами укладено додаткову
угоду № 1/290 до Договору.

Між сторонами Договору підписано акти
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки від
11.06.2013 №№ 1, 2, 3 в яких вказано про їх
складення на підставі Договору та
відповідно до яких відповідачу
передано сільськогосподарську
техніку, що визначена Додатком до
Договору № 1 та є предметом лізингу.

Відповідно до пункту 4.1. Договору, за
користування предметом лізингу
лізингоодержувач сплачує лізингодавцю
лізингові платежі, що включають
попередній лізинговий платіж в частині
відшкодування вартості предмета
лізингу в розмірі 10.0 (десяти) відсотків
його вартості (включаючи ПДВ), на який
не нараховується лізинговий платіж в
частині комісії за організацію
поставки предмета лізингу.

На підтвердження сплати попереднього
лізингового платежу в частині
відшкодування вартості предмета
лізингу в розмірі 10 % його вартості
позивачем надано в матеріали справи
довідку з Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» від 03.02.2014 №
16798-28.1-166868, в якій вказано про
надходження даного платежу від
відповідача.

У зв'язку з тим, що зазначена довідка
підписана уповноваженою особою
банківської установи та скріплена
відбитком їх печатки, судом оцінено її
як належний та допустимий доказ для
встановлення сум, що перераховані
відповідачем позивачу у межах спірних
правовідносин - сплати лізингового
платежу, з датою якого пов'язаний
початок дії Договору та відсутності
чергових лізингових платежів.

Відповідачем належним чином виконано
пункт 4.2. Договору - сплачено попередній
платіж у розмірі, передбаченому
Договором, а, відтак, Договір діє і у
нього виникає обов'язок щодо сплати
чергових лізингових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем грошових
зобов'язань за Договором зі сплати
чергових лізингових платежів.

Відповідно до умов пункту 4.3. Договору
та дати укладання актів
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки від
11.06.2013 №№ 1, 2, 3, відповідач зобов'язаний
сплатити чергові лізингові платежі, що
визначені Додатками до Договору №№ 2, 4,
6, 8, 10 (графіками сплати лізингових
платежів) - до 11.12.2013.

Докази сплати вказаних лізингових
платежів у матеріалах справи відсутні,
на підтвердження наявності
заборгованості до матеріалів справи
надано довідку Державного публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Украгролізинг»
від 25.02.2014 № 14/453 про наявність
заборгованості відповідача за
Договором у розмірі 665 015,79 грн. та
довідку з Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» від 03.02.2014 №
16798-28.1-166868.

Договір за правовою природою є
договором лізингу.

Регулювання відносин, що виникають у
зв'язку із передачею майна у лізинг
здійснюється Господарським кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України „Про фінансовий
лізинг", іншими нормативно-правовими
актами і безпосередньо договором.

Згідно з частиною 1 статті 806
Цивільного кодексу України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг», фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті
11 Закону України «Про фінансовий
лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону
України «Про фінансовий лізинг» сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором.

Крім того, згідно зі статтею 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що сторонами
досягнуто згоди за всіма істотними
умовами договору фінансового лізингу.
Договір не заперечений сторонами, не
визнаний судом недійсним та діє на час
розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.
Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно з статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами.

Зважаючи на викладене, з матеріалів
справи вбачається, що грошове
зобов'язання, строк виконання якого
настав, відповідачем перед Державним
публічним акціонерним товариством
«Національна акціонерна компанія
«Украгролізинг» не виконане.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням, визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання).

Згідно з частинами 1, 3 статті 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача 665 015,79 грн.
основного боргу обґрунтована,
підтверджується матеріалами справи,
відповідачем не спростована та
підлягає задоволенню.

Крім того, позивач на підставі пункту
7.1. Договору заявляє до стягнення з
відповідача пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період за який вона
нараховується, за кожен день
прострочення, яка за розрахунком
позивача складає 10 895,32 грн. за період з
12.12.2013 по 26.01.2014.

Щодо заявленої до стягнення пені, судом
враховано наступне.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором, або
законом.

Згідно з пунктом 7.1. Договору, за
порушення строків сплати лізингових
платежів лізингоодержувач за кожний
календарний день прострочення від
несплаченої суми сплачує лізингодавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

Відповідно до частини 1 статті 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою.

Згідно зі статтею 547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється в
письмовій формі.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського процесуального кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.7. Договору сторони погодили,
що нарахування штрафних санкцій за
невиконання грошових зобов'язань
здійснюється на всю несплачену суму і
припиняється тільки в разі виконання
зобов'язань в повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 343
Господарського кодексу України,
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі аналізу Договору та
вищевказаних норм чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
здійснений позивачем розрахунок пені в
розмірі 10 895,32 грн. відповідає вимогам
законодавства, умовам Договору та
обставинам справи, відтак, дана вимога
підлягає задоволенню повністю.

У зв'язку з простроченням відповідачем
виконання грошового зобов'язання,
позивач на підставі статті 625
Цивільного кодексу України заявляє до
стягнення 3% річних у розмірі 2 514,31 грн.
за період з 12.12.2013 по 26.01.2014.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З метою всебічного, повного і
об'єктивного розгляду обставин справи,
суд здійснив перерахунок розміру 3 %
річних та з'ясував, що наданий
позивачем розрахунок є арифметично
вірним і відповідає обставинам справи,
а тому, позовні вимоги про стягнення 2
514,31 грн. 3% річних підлягають
задоволенню у повному обсязі.

За результатами аналізу
вищезазначених норм чинного
законодавства та всебічного розгляду
матеріалів справи, господарський суд
дійшов висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 665 015,79 грн.
основного боргу, 2 514,31 грн. 3% річних та 10
895,32 грн. пені є доведеними,
обґрунтованими, відповідачем не
спростованими, а, відтак, підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України з відповідача в доход бюджету
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 13 568,50 грн.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82 -
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Миронівська ферма"
(08822, Київська обл., Миронівський р-н, с.
Тулинці, вул. Барвіночна, 15-Ж,
ідентифікаційний ) на
користь Державного Публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія „Украгролізинг"
(01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-а,
ідентифікаційний ) 665 015
(шістсот шістдесят п'ять тисяч
п'ятнадцять) грн. 79 коп. основної
заборгованості, 2 514 (дві тисячі п'ятсот
чотирнадцять) грн. 31 коп. 3% річних, 10 895
(десять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять)
грн. 32 коп. пені.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Миронівська ферма"
(08822, Київська обл., Миронівський р-н, с.
Тулинці, вул. Барвіночна, 15-Ж,
ідентифікаційний ) в
доход Державного бюджету України 13 568
(тринадцять тисяч п'ятсот шістдесят
вісім) грн. 50 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення та
підписання і може бути оскаржено в
апеляційному порядку.

Повне рішення складено 21.03.2014.

Суддя
С.О. Саванчук