ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" березня 2014 р.
Справа № 918/2031/13

Суддя Горплюк А.М. розглянувши
матеріали справи

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Радивилівському районі

до відповідача Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" Рівненська обласна
дирекції

про стягнення в сумі 8 987 грн. 20 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Морозюк Д.І. (довіреність
№ 11/01 від 02.01.2014р.).

Від відповідача: Гладка О.В.
(довіреність № 1640/13 від 20.11.2013р.).

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Управління Пенсійного
фонду України в Радивилівському районі
звернулося до господарського суду
Рівненської області до Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" Рівненської обласної
дирекції, у якому просив зобов'язати
відповідача повернути кошти в сумі 8 987
грн. 20 коп., що перераховані управлінням
Пенсійного фонду України в
Радивилівському району на ім'я
безвісно відсутній ОСОБА_5 за період з
01.07.2007р. по 31.12.2008р.

Ухвалою суду від 31.12.2013р. прийнято
позовну заяву до розгляду та порушено
провадження у справі, справу
призначено до слухання на 23.01.2014р.

16.01.2014р. відповідач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав відзив на
позовну заяву, у якому просив в
задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 23.01.2014р.
оголошувалась перерва до 04.02.2014р.

В судовому засіданні 04.02.2014р.
оголошувалась перерва до 13.02.2014р.

Ухвалою суду від 13.02.2014р. за клопотанням
позивача розгляд справи відкладався до
25.02.2014р.

25.02.2014р. позивач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення позову, подав заяву в
порядку ст. 69 ГПК України про
продовження строку розгляду справи у
зв'язку з неможливістю подати докази.

Ухвалою суду від 25.02.2014р. клопотання
позивача задоволено, строк розгляд
справи продовжено на 15 днів, в судовому
засіданні оголошено перерву до 13.03.2014р.

В судовому засіданні 13.03.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю за мотивів,
викладених у позовні заяві, а
представник відповідача позовні
вимоги не визнав з підстав, зазначених
у відзивні на позов, просив в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд вбачає, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
позовної заяви.

В результаті розгляду матеріалів
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2006р. між Управлінням Пенсійного
фонду України в Радивилівському
районі Рівненської області (Фонд) та
Акціонерним поштово-пенсійним банком
"Аваль", (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль", Банк), укладено
Договір № 029/46-35/5 (а.с. 11-13).

У відповідності до п. 1 зазначеного
Договору, банк виконує функції виплати
пенсії та грошової допомоги,
передбачені Порядком виплати пенсій та
грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банківських
установах, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 30.08.1999р.
№ 1596 (з наступними змінами).

29.12.2007р. між відкритим акціонерним
товариством "Райффайзен Банк Аваль"
(Банк) та Управлінням Пенсійного фонду
України в Радивилівському районі
Рівненської області (Фонд) укладено
Договір № 029/8-95-05/97 (а.с. 15-17).

Згідно п. 1 вищевказаного Договору, банк
виконує функції виплати пенсії та
грошової допомоги, передбачені
Порядком виплати пенсій та грошової
допомоги за згодою пенсіонерів та
одержувачів допомоги через їх поточні
рахунки у банківських установах,
затверджених постановою Кабінету
міністрів України від 30.08.1999р. № 1596 (з
наступними змінами).

Із 31.05.2001р. по 01.07.2007р. ОСОБА_5 перебувала
на обліку в управлінні Пенсійного
фонду України в Радивилівському районі
та отримувала пенсію по втраті
працездатності у зв'язку з
інвалідністю.

З метою отримання пенсії, ОСОБА_5 у
відкритому акціонерному товаристві
"Райффайзен Банк Аваль" відкрито
поточний рахунок № НОМЕР_1.

Рішенням Радивилівського районного
суду Рівненської області від 06.06.2007р.,
що набрало законної сили, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано безвісно
відсутньою.

Згідно Довідки № 500/04-03 від 21.01.2014р.,
виданої управлінням з координації та
контролю за виплатою пенсій головного
управління Пенсійного фонду України в
Рівненській області, у період із червня
2007р. по грудень 2008р. ОСОБА_5 призначено
та перераховано пенсію на поточний
рахунок в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в
розмірі 8 978 грн. 20 коп.

Довідкою про рух коштів по рахунку №
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_5, вбачається,
що залишок на рахунку становить 17 300
грн. 84 коп. (а.с. 124-127).

Листом від 12.12.2012р. позивач звернувся до
Рівненської обласної дирекції
відкритого акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" із проханням
повернути зайво нараховані та
виплачені кошти в розмірі 8 987 грн. 20
коп. разом із нарахованими відсотками,
на ім'я ОСОБА_5, номер вкладу НОМЕР_1.

Однак, грошові кошти банком повернуті
не були, у зв'язку з чим, управління
Пенсійного фонду України в
Радивилівському районі змушене було
звернутись до суду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, встановивши обставини справи і
давши їм правову оцінку, господарський
суд вважає, що в задоволенні позову
слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність"
банківські рахунки - це рахунки, на яких
обліковуються власні кошти, вимоги,
зобов'язання банку стосовно його
клієнтів і контрагентів та які дають
можливість здійснювати переказ коштів
за допомогою банківських платіжних
інструментів.

В силу ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Стаття 1068 ЦК України, встановлює, що
банк зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка. Банк
зобов'язаний зарахувати грошові кошти,
що надійшли на рахунок клієнта, в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не встановлений договором
банківського рахунка або законом. Банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

У відповідності до ст. 1071 ЦК України,
банк може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
законом чи договором між банком і
клієнтом.

В силу ст. 1074 ЦК України обмеження прав
клієнта щодо розпоряджання грошовими
коштами, що знаходяться на його
рахунку, не допускається, крім випадків
обмеження права розпоряджання
рахунком за рішенням суду або в інших
випадках, встановлених законом, а також
у разі зупинення фінансових операцій,
які можуть бути пов'язані з
легалізацією (відмиванням) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванням тероризму, передбачених
законом.

Відповідно до пунктів 7.1 та 7.3
Інструкції про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземних валютах,
затвердженої постановою Правління
Національного Банку України від 12.11.2003
№492, видаткові операції за поточними
рахунками фізичних осіб здійснюються
за розпорядженням власника або за його
дорученням на підставі довіреності
(копії довіреності), засвідченої
нотаріально, а у випадках, визначених
законодавством України, - іншими
уповноваженими на це особами.
Довіреність може бути засвідчена
уповноваженим працівником банку, якщо
вона складається в банку (у присутності
власника рахунку та довірених осіб).
Така довіреність додаткового
засвідчення не потребує. Фізична особа
може зробити відповідне розпорядження
банку щодо коштів, що їй належать, на
випадок своєї смерті (розпорядження).
Якщо розпорядження клієнта
складається у формі окремого
документа, то на ньому має бути
зазначена дата його складання. Цей
документ засвідчується підписом
уповноваженого працівника банку і
зберігається в справі з юридичного
оформлення рахунку. Дія розпорядження
може бути повністю або частково
скасована заповітом, що складений
після того, як було зроблене
розпорядження, якщо в заповіті змінено
особу, до якої має перейти право на
кошти фізичної особи - власника
рахунку, або якщо заповіт стосується
всього майна спадкодавця. Незалежно
від того, чи здійснюється успадкування
вкладу згідно із законом, заповітом або
розпорядженням, банк здійснює виплату
вкладу (частини вкладу) спадкоємцю
власника рахунку на підставі
відповідного свідоцтва про право на
спадщину або дозволу нотаріуса на
одержання спадкоємцем частини вкладу
спадкодавця, або за рішенням суду.

Аналізуючи викладені норми в
сукупності, суд дійшов висновку, що
кошти, які надходять на поточний
рахунок клієнта банку, є власністю
цього клієнта, а не банку, який
уповноважений здійснювати
розрахункові операції за вказаним
рахунком лише на підставі
розпорядження, доручення клієнта або
рішення суду чи на договірних засадах.

Укладені договори від 03.01.2006р. та від
29.12.2007р. між сторонами, не надають банку
повноважень щодо розпорядження
грошовими коштами клієнта, що надійшли
на його рахунок та не надають банку
права на повернення позивачеві коштів,
власником яких є фізична особа.

Отже, оскільки позивачем не надано
доказів, які свідчать про наявність у
банку, на момент відповідного
звернення Позивача до Відповідача про
повернення коштів, розпоряджень,
доручень клієнта банку щодо списання з
поточного рахунку коштів чи
відповідного судового рішення,
відсутній обов'язок банку по їх
поверненню.

Крім того, згідно з рішенням
Радивилівського районного суду
Рівненської області від 06.06.2007р.,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано безвісно
відсутньою.

Відповідно до ст.ст. 43-45 ЦК України,
визнання особи безвісно відсутньою, не
означає її смерть і припускає
відновлення її юридичного становища,
якщо фізична особа, яка була
визнана безвісно відсутньою, з'явилася
або якщо одержано відомості
про місце її перебування. До цього часу
виконання цивільних обов'язків на
користь відсутньої особи, погашення
за рахунок її майна боргів та
управління цим майном в її інтересах,
виконує опікун.

При цьому, ст. 317 ЦК України встановлює,
що власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

За приписами п. 1.39 ст. 1 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
а Україні", списання примусове -
списання коштів, що здійснюється
стягувачем без згоди платника на
підставі встановлених законом
виконавчих документів у випадках,
передбачених законом.

Таким чином, суд вважає, що посилання
позивача на судове рішення про
визнання фізичної особи ОСОБА_5
безвісно відсутньою, яке не містить
посилання ні на втрату останньою прав
щодо спірного майна (грошових коштів),
ані на необхідність його примусового
відчуження на користь позивача, за
відсутності інших передбачених
законом підстав для примусового
списання банком коштів з рахунку
ОСОБА_5, є безпідставним.

Водночас, твердження позивача про
спрямованість коштів на виплату пенсії
як одне із основних завдань,
встановлених ст. 79 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV від 07.07.2003р., не
спростовує викладеного та не свідчить
про порушення банком приписів
вказаного Закону.

У відповідності до статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

В силу вимог статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи
положення норм ст. ст. 32, 33, 34, 43 ГПК
України, та оцінюючи усі докази, які
містяться у матеріалах справи у
сукупності, господарський суд дійшов
висновку, що позивачем безпідставно
заявлені позовні вимоги за відсутністю
факту смерті особи, а відтак в
задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ч. 3 ст. 49 ГПК України,
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому законом звільнений,
стягується з відповідача в дохід
державного бюджету пропорційно
розміру задоволених вимог, якщо
відповідач не звільнений від сплати
судового збору.

Пунктом 4.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. встановлено, що у випадках коли
позивач звільнений від сплати судового
збору: якщо позов залишено без
задоволення - судовий збір не
стягується.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що суд відмовляє в задоволенні позову,
а позивач звільнений від сплати
судового збору, суд не вбачає підстав
для стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 81-1, 82 - 85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення підписане суддею "20" березня 2014
р.

Суддя
Горплюк А.М.