ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 р.
Справа № 914/4248/13

За позовом: Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1,
м.Львів

до відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2, м.Львів

про стягнення 65519,18грн.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Сухович Ю.О.

при секретарі Горбань М.Ю.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - адвокат,
представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 -
представники за довіреностями

Суть спору: позов заявлено Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1, м.Львів до Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2, м.Львів про стягнення
65519,18грн. відшкодування частини
понесених нею витрат на утримання
будинку.

Ухвалою суду від 13.11.2013р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на
02.12.2013р. Ухвалою суду від 02.12.2013р.
розгляд справи відкладено на 18.12.2013р. у
зв'язку з неявкою відповідача. В
судовому засіданні 18.12.2013р. оголошено
перерву до 23.12.2013р. Ухвалами суду від
23.12.2013р. призначено колегіальний
розгляд справи та відкладено її
розгляд на 27.01.2014р.

Внаслідок автоматизованого розподілу,
проведеного у відповідності до ст.2-1
ГПК України, у склад колегії увійшли
головуючий суддя Щигельська О.І., судді:
Ділай У.І. та Мазовіта А.Б.

В судовому засіданні 27.01.2014р. оголошено
перерву до 05.02.2014р. У зв'язку з неявкою
відповідача ухвалою суду від 05.02.2014р.
розгляд справи відкладено на 19.02.2014р. В
судовому засіданні 19.02.2014р. оголошено
перерву до 24.02.2014р. Ухвалою суду від
24.02.2013р. продовжено строк розгляду
справи на 15 днів за заявою позивача, в
судовому засіданні оголошено перерву
до 04.03.2014р.

У зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю судді Мазовіти А.Б.,
що унеможливила його участь в судовому
засіданні 04.03.2014р. проведено повторний
автоматизований розподіл, внаслідок
якого до складу колегії увійшла суддя
Сухович Ю.О.

Зважаючи на заміну члена колегії
суддів, ухвалою суду від 04.03.2014р.
розгляд справи відкладено на 20.03.2014р.

За клопотанням позивача (вх.№12172/14 від
20.03.2014р.) в судовому засіданні 20.03.2014р.
здійснювався запис розгляду справи за
допомогою технічних засобів, а саме:
програмно-апартаного комплексу
«Оберіг».

Представникам сторін роз'яснено права,
передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове
засідання 20.03.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав повністю з підстав
зазначених у позовній заяві, письмових
поясненнях (вх.№55112/13 від 20.12.2013р.),
уточненій позовній заяві (вх.№196/14 від
20.01.2014р.), додатковому розрахунку суми
боргу (вх.№8671/14 від 03.02.2014р.). Ствердив,
зокрема, що СПД-ФО ОСОБА_1 за період з
01.09.2010р. по 01.09.2013р. понесено витрати в
розмірі 196557,55грн. на утримання будинку,
що розташований по АДРЕСА_1. Зважаючи на
те, що частина приміщень у ньому
належить на праві приватної власності
СПД-ФО ОСОБА_2, зазначені витрати
підлягають частковому відшкодуванню
зі сторони відповідача на суму 65519,18грн.

Окрім цього позивачем подано заяву
(вх.№12174/14 від 20.03.2014р.) та долучено до
матеріалів справи додаткові докази
(вх.№12169/14 від 20.03.2014). Також позивачем
подано заяву про збільшення позовних
вимог (вх.№1471/14 від 20.03.2014р.), якою
фактично збільшено заявлений до
стягнення розмір витрат, понесених на
оплату послуг адвоката. Просив позов
задоволити.

Представники відповідача в судовому
засіданні 20.03.2014р. проти позову
заперечили з мотивів, вказаних у
поданому ним відзиві (вх.№в54345/13 від
17.12.2013р.), додаткових поясненнях до
відзиву (вх.№3017/14 від 27.01.2014р.), відзиву
на уточнену позовну заяву (вх.№7056/14 від
17.02.2014р.) та запереченнях на додаткові
вимоги позивача (вх.№11919/14 від 19.04.2014р.).
У задоволенні позовних вимог просили
відмовити зважаючи на відсутність
договірних відносин між сторонами та
неможливість встановити розмір витрат
на утримання зазначеної будівлі,
реально понесених кожним із власників
приміщень, розташованих у ній, зважаючи
на нерівноцінний розподіл площ та
кількість працівників, які протягом
зазначеного періоду перебували у
приміщенні та здійснювали фактичне
використання послуг, в тому числі й
комунальних, які оплачено позивачем.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами, в
яких достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та
оцінивши подані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з витягу з ЄДРЮО та ФОП
від 23.10.2013р. № 17427637 (бланк серії АВ №
373996) ОСОБА_1, згідно зареєстрована як
фізична особа-підприємець 18.08.2006 року.
Вид діяльності: 68.20 Надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
майна.

ОСОБА_2, згідно даних витягу з ЄДРЮО та
ФОП від 23.10.2013р. № 17427551 (бланк серії АВ №
373994) зареєстрована як фізична
особа-підприємець 18.08.2006 року. Вид
діяльності: 68.20 Надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
майна.

Відповідно до договору поділу будівлі
від 26.09.2008 року, посвідченого приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_1,
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 є власниками окремих
частин будівлі офісних та допоміжних
приміщень за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 984,8 кв.м. ОСОБА_1
належать нежитлові приміщення, площею
275,6 кв.м., ОСОБА_2 належать приміщення
площею 280,3 кв.м. В спільному
користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2
знаходяться приміщення площею 139,9 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, для
обслуговування вказаної будівлі, СПД
ФО ОСОБА_1 укладено наступні договори:
договір про постачання електричної
енергії № 69175 від 14 лютого 2007 року з ВАТ
«Львівобленерго»; договір про надання
послуг з вивезення побутових відходів
№ 1163 від 01.01.2011р. з ТзОВ "Санком-Львів";
договір про технічне обслуговування
установки пожежної сигналізації від 19
вересня 2011 року з ТзОВ «Венбест»;
договір про надання послуг з
транспортування природного газу від
30.12.2008 року з ВАТ «Львівгаз», а також
інші договори з газопостачальною
організацією: договір з постачання
природного газу від 30.12.2008 року; договір
з постачання від 01.01.2009 року; договір з
постачання № П-987 від 30.12.2009 року;
договір на транспортування від 30.12.2010
року; договір з постачання від 30.12.2010
року; договір на постачання природного
газу за регульованим тарифом від
30.12.2011 року; договір про порядок
організації обліку природного газу від
30.12.2011 року; договір на постачання
природного газу за регульованим
тарифом від 31.12.12 року.

Крім того, СПД ФО ОСОБА_1 та СПД ФО
ОСОБА_2 укладено договір №306856 на подачу
води з комунального водопроводу та
приймання стічних вод до
каналізаційної мережі від 24 квітня 2007
року з КП «Львівводоканал».

Як вказується позивачем, за період з
01.09.2010 року по 01.09.2013 року, нею сплачено
за отримані комунальні послуги та
послуги по технічному обслуговуванню
установки пожежної сигналізації,
всього 196557,55грн. Підставою для подання
позову послужила наявна
заборгованість відповідача по
відшкодуванню позивачу 1/3 вартості
фактично оплачених послуг,
розрахованих за принципом поділу
зобов'язання по утриманню належного
майна на три рівні частини між
власниками будівлі, відповідно до
досягнутої у минулому періоді
домовленості.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Згідно з ч.2 ст. 202 названого
Кодексу, правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Статтею 205 Цивільного кодексу України
визначено, що правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі. Сторони
мають право обирати форму правочину,
якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків. У випадках, встановлених
договором або законом, воля сторони до
вчинення правочину може виражатися її
мовчанням.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Між тим, в силу ч. 1 ст. 218 Цивільного
кодексу України, недодержання
письмової форми угоди тягне за собою
недійсність такої угоди лише у
випадках, якщо такий наслідок прямо
передбачений в законі.

Згідно з ч.2 ст. 218 вказаного Кодексу,
якщо правочин, для якого законом
встановлена його недійсність у разі
недодержання вимоги щодо письмової
форми, укладений усно і одна із сторін
вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Житлово-комунальні послуги, відповідно
до ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" - результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Згідно ст.13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на: 1) комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачено право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Крім того, відповідно до ст.1158
Цивільного Кодексу України, якщо
майновим інтересам іншої особи
загрожує небезпека настання
невигідних для неї майнових наслідків,
особа має право без доручення вчинити
дії, спрямовані на їх попередження,
усунення або зменшення. Особа, яка
вчинила дії в майнових інтересах іншої
особи без її доручення, зобов'язана
повідомити її про свої дії. Якщо ці дії
будуть схвалені іншою особою, надалі до
відносин сторін застосовується
положення про відповідний договір.

З наведених норм чинного
законодавства, оцінюючи наявні в
матеріалах справи докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що не укладення, не придбання та не
оплата комунальних та інших послуг
позивачем призвели б до негативних
наслідків як для позивача, так і для
відповідача, в т.ч. - неможливості
експлуатації бізнес-центру та
неможливості здійснення господарської
діяльності усіма власниками у цьому
приміщенні.

Як вказується позивачем, домовленість
з відшкодування витрат за надані
комунальні та інші послуги
виконувалась відповідачем до 1 вересня
2010 року, після цього відповідач не
сплачувала коштів в рахунок
відшкодування понесених позивачем
витрат, від підписання договору
дольової участі у фінансуванні оплати
комунальних послуг ухилялась. Зокрема,
пропозиції укласти договір з трьома
підписаними примірниками позивачем та
третьою особою, надсилалась
відповідачу 29 жовтня 2013 року; 11
листопада 2013 року; 17 січня 2014 року, які
залишені СПД-ФО ОСОБА_2 без відповіді та
задоволення.

Про існування домовленості між
сторонами про відшкодування оплати
комунальних та інших послуг на
утримання приміщення, шляхом укладення
усного договору дольової участі у
фінансуванні оплати комунальних та
інших послуг на утримання приміщення
свідчить акт звірки розрахунків, що
знаходиться в матеріалах справи, яким,
зокрема, засвідчено відсутність
претензій у сторін між собою у 2008 році.
Відповідно до такого акту, позивач та
відповідач здійснювали розподіл
доходів від експлуатації цього об'єкту
нерухомості в співвідношенні: 2/3 - за
позивачем; 1/3 - за відповідачем.

Вірним по суті є покликання позивача на
ту обставину, що вона не могла
придбавати комунальні та інші послуги
виключно для утримання належних їй
приміщень з точки зору спільного
облаштування інженерного обладнання,
про що відповідачу, як стороні, яка
підписала Акт Державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту від 03
липня 2007 року, відомо.

Докази того, що послуги відповідачем не
отримувались чи були оплачені нею
будь-яким способом в матеріалах справи
відсутні. Подані відповідачем
ксерокопії записів невідомої особи за
невідомий період не можуть вважатись
доказом в розумінні ст.ст.32, 36 ГПК
України.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги.

У зв'язку з отриманням СПД-ФО ОСОБА_2
першої вимоги про сплату коштів 08.10.2013р.
за адресою фактичного місця
проживання, прострочення боржника слід
обчислювати з 15 жовтня 2013 року.

Згідно ст. 322 Цивільного Кодексу
України, власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 360 Цивільного кодексу України
визначено порядок утримання майна, що є
у спільній частковій власності, якою
передбачено, що співвласник відповідно
до своєї частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний брати
участь у витратах на управління,
утримання та збереження спільного
майна, у сплаті податків, зборів
(обов'язкових платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст.44 ГПК України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ст.48 ГПК України, витрати за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру». У Законі України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
зазначено, що адвокатська діяльність
здійснюється на підставі договору про
надання правової допомоги (ч.1 ст.26), в
якому встановлюється порядок
обчислення гонорару, підстави для
зміни розміру гонорару, порядок його
сплати, умови повернення тощо (ч.2 ст.30).
При встановлені розміру гонорару
враховується складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини, а гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час (ч.3 ст.30). Закон не містить
іншого порядку визначення розміру
коштів за послуги адвоката.

Внаслідок невиконання боржником
грошового зобов'язання позивач був
вимушений звернутись за правовою
допомогою до адвоката. Таким чином,
укладення з адвокатом договору про
надання юридичних послуг було
зумовлене неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
укладеним договором.

З аналізу договору про надання
юридичних послуг від 19.09.2013р. випливає,
що надання юридичної (правової)
допомоги та її об'єм пов'язані із даною
справою і її розглядом в
господарському суді. Витрати позивача
документально підтверджуються
вказаним договором, довіреністю від
19.09.2013р., яка уповноважує ОСОБА_3
представляти інтереси ОСОБА_1, копією
свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_3, та
квитанціями прибуткових касових
ордерів, якими дані послуги оплачено
позивачем в повному обсязі.

Відповідно до п.6.5 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 21.02.2013р., вирішуючи питання про
розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат, господарський
суд має враховувати, що розмір
відшкодування таких витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим, суд, з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема, ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Суд, врахувавши тривалість розгляду та
складність справи, вважає за необхідне
обмежити розмір оплати послуг адвоката
з огляду на розумну необхідність
судових витрат для даної справи сумою
10000,00грн.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог,
відтак, витрати зі сплати судового
збору слід покласти на відповідача в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст.33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з СПД-ФО ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідент. номер НОМЕР_1) на користь СПД-ФО
ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_2)
65519,18грн. суми відшкодування частини
понесених нею витрат на утримання
будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 за
період з 01 вересня 2010 року по 01 вересня
2013 року, 1720,50грн. судового збору та
10000,00грн. витрат за надані послуги
адвоката.

3.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4.Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 25.03.2014р.

Головуючий суддя
Щигельська О.І.

Суддя
Ділай У.І.

Суддя
Сухович Ю.О.