КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р. Справа№
5011-46/12625-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Доманської М.Л.

при секретарі судового засідання:
Ликові В.В.,

за участю представників сторін:

від скаржника: не з'явилися,

від заявника: не з'явилися,

від боржника: Стецина І.В. - ліквідатор,
свідоцтво НОМЕР_1 від 06.06.2013р.,

від М(Т)СБУ (голова комітету
кредиторів): Калініченко О.М. -
довіреність № 4/37108 від 27.12.2013р.,
Роменський Р.Ю. - довіреність № 4/37109 від
27.12.2013р.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5
на ухвалу господарського суду міста
Києва від 05.02.2014 року

у справі № 5011-46/12625-2012 (суддя
Омельченко Л.В.)

за заявою Підприємства із 100%
іноземним капіталом „ААЗ Трейдінг Ко"

до Приватного акціонерного
товариства „Українська екологічна
страхова компанія"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.02.2014 року залишено без
розгляду заяву ОСОБА_5 про визнання
кредиторських вимог та включення до
реєстру вимог кредиторів Приватного
акціонерного товариства „Українська
екологічна страхова компанія".

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою
місцевого господарського суду, ОСОБА_5
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду міста Києва
від 05.02.2014 року та прийняти нове
рішення, яким визнати вимоги ОСОБА_5 до
ПрАТ „Українська екологічна страхова
компанія" в сумі 30 189,16 грн. та включити в
реєстр кредиторів шостої черги,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Арбітражний керуючий Стецина І.В. у
своєму відзиві на апеляційну скаргу
просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_5
залишити без задоволення, а ухвалу
господарського суду міста Києва від
05.02.2014 року - без змін.

Згідно розпорядження Заступника
Голови Київського апеляційного
господарського суду від 13.03.2014 року для
розгляду справи № 5011-46/12625-2012
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя - Остапенко О.М., судді
- Верховець А.А., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.03.2014 року
вищевказаною колегією суддів
апеляційну скаргу ОСОБА_5 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 25.03.2014 року.

Згідно розпорядження Секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
25.03.2014 року у зв'язку з перебуванням
судді Шипка В.В. у відпустці для
розгляду справи сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя -
Остапенко О.М., судді: Верховець А.А.,
Доманська М.Л.

До початку судового засідання через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від арбітражного
керуючого Стецини І.В. надійшов відзив
на апеляційну скаргу, який колегією
суддів долучено до матеріалів справи.

Представники ОСОБА_5 та заявника в
судове засідання, яке відбулося 25.03.2014
року, не з'явилися, про причини неявки
суд не повідомили. Про час, дату та
місце розгляду справи повідомлялися
належним чином.

Колегія суддів виходить з того, що
представники сторін мали можливість
надати необхідні докази та
сформулювати свою позицію відносно
спору, поданих матеріалів достатньо
для розгляду апеляційної скарги та
вирішення спору по суті. Неявка
скаржника та заявника в судове
засідання не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги за наявними у
справі матеріалами.

Представники М(Т)СБУ (голова комітету
кредиторів) та арбітражний керуючий
Стецина І.В. в судовому засіданні проти
вимог, викладених в апеляційній скарзі
ОСОБА_5, заперечували, просили залишити
її без задоволення, а ухвалу
господарського суду міста Києва від
05.02.2014 року - без змін.

У судовому засіданні, яке відбулось
25.03.2014 року, було оголошено вступну та
резолютивну частини постанови
Київського апеляційного
господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства та заслухавши
пояснення присутніх представників
учасників провадження у справі,
колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що у задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_5 слід відмовити, а ухвалу
господарського суду міста Києва від
05.02.2014 року - залишити без змін, виходячи
з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди розглядають
справи про банкрутство у порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон).

Як вбачається із матеріалів справи, у
вересні 2012 року Підприємство із 100%
іноземним капіталом „ААЗ Трейдінг Ко"
звернулась до господарського суду
міста Києва з заявою про порушення
справи про банкротство ПрАТ
„Українська екологічна страхова
компанія" з урахуванням приписів ст. 1,
3-14 Закону.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.09.2012 року порушено
провадження у даній справі, введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Ухвалою попереднього засідання від
08.10.2012 року визнано безспірні грошові
вимоги заявника у розмірі 373 988,44 грн.,
зобов'язано заявника подати до
офіційних друкованих органів у
десятиденний строк за свій рахунок
оголошення про порушення справи про
банкрутство ПрАТ „Українська
екологічна страхова компанія", введено
процедуру розпорядження майном
боржника та інше.

15.02.2013 року відбулося попереднє судове
засідання, в якому були розглянуті всі
заяви з грошовими вимогами до боржника,
які надійшли до суду та які були
включені до реєстру вимог кредиторів, а
також затверджено реєстр вимог
кредиторів ПрАТ "Українська екологічна
страхова компанія".

Постановою господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року визнано боржника -
ПрАТ „Українська екологічна страхова
компанія" банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, призначено
ліквідатора - арбітражного керуючого
Стецину Ігора Володимировича.

29.11.2013 року до суду надійшла заява
ОСОБА_5 про визнання кредиторських
вимог та включення в реєстр вимог
кредиторів на суму 30 189,16 грн., що
складаються із 29 971,84 грн. сума
страхового відшкодування та 217,32 грн.
судового збору, які були присуджені до
стягнення з боржника рішенням
Оболонського районного суду міста
Києва від 18.05.2012 року у справі № 2-1301/12,
частково зміненим рішенням
Апеляційного суду міста Києва від
01.11.2012 року, у зв'язку з настанням 11.10.2011
року страхового випадку внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
особи, цивільно-правова
відповідальність якої була
застрахована боржником.

На підтвердження заявлених вимог,
заявником було подано копію рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 18.05.2012 року у справі № 2-1301/12,
копію рішення Апеляційного суду міста
Києва від 01.11.2012 року, копії виконавчих
листів від 12.12.2012 року, копію заяви про
звернення 12.11.2012 року до розпорядника
майна.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, заявлені вище грошові
вимоги до боржника являють собою
заборгованість ПрАТ „Українська
екологічна страхова компанія" зі
сплати страхового відшкодування у
зв'язку з настанням страхового випадку,
який мав місце у 2011 році.

Відповідно до ст. 1 Закону (в редакції,
що діяла до прийняття Закону України
від 22 грудня 2011 року N 4212-VI, який набрав
чинності 19.01.2013 року) кредитор - це
юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи
державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Конкурсними кредиторами є кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство та вимоги яких не
забезпечені заставою майна боржника.
До конкурсних кредиторів відносяться
також кредитори, вимоги яких до
боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. До поточних
кредиторів відносяться кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

У ст. 14 Закону (в редакції, що діяла до
прийняття Закону України від 22 грудня
2011 року N 4212-VI, який набрав чинності
19.01.2013 року) встановлено, що конкурсні
кредитори за вимогами, які виникли до
дня порушення провадження у справі про
банкрутство, протягом тридцяти днів
від дня опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують. Копії
зазначених заяв та доданих до них
документів кредитори надсилають
боржнику та розпоряднику майном.

Вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, - не розглядаються і
вважаються погашеними, про що
господарський суд зазначає в ухвалі,
якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи,
оголошення про порушення провадження у
даній справі про банкрутство було
опубліковано у газеті Голос України №
196 (5446) від 18.10.2012 року.

У п. 6 резолютивної частини ухвали
попереднього засідання від 15.02.2013 року
зазначено, що вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, - не
розглядаються і вважаються погашеними.

Як зазначалося вище, з заявою про
визнання кредиторських вимог та
включення в реєстр вимог кредиторів на
суму 30 189,16 грн. ОСОБА_5 звернувся до суду
лише 29.11.2013 року, тобто після спливу
тридцяти днів від дня опублікування в
офіційному друкованому органі
оголошення про порушення провадження у
даній справі про банкрутство.

При цьому, Законом (в редакції, що діяла
до прийняття Закону України від 22
грудня 2011 року N 4212-VI, який набрав
чинності 19.01.2013 року) не передбачено
можливості відновлення спеціального
процесуального строку, встановленого у
ч. 2 ст. 14 Закону.

Таким, чином вірним є висновок
місцевого господарського суду, що
оскільки право вимоги до боржника за
спірними правовідносинами виникли у
ОСОБА_5 до порушення провадження у
справі, подана ним заява з грошовими
вимогами до боржника після спливу
встановленого законодавством строку
для її подання підлягає залишенню без
розгляду у порядку ч. 2 ст. 14 Закону.

У своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_5
посилається на те, що відповідно до п. 1-1
Прикінцевих та перехідних положень
Закону (в редакції Закону України від 22
грудня 2011 року N 4212-VI, який набрав
чинності 19.01.2013 року) положення цього
Закону застосовуються господарськими
судами під час розгляду справ про
банкрутство, провадження в яких
порушено після набрання чинності цим
Законом.

Положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Отже, за твердженням скаржника,
враховуючи, що провадження у даній
справі порушено 17.09.2012 року, постанову
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
прийнято 09.10.2013 року, то для розгляду
заяви ОСОБА_5 від 29.11.2013 року з грошовими
вимогами до боржника, яку подано на
стадії ліквідації, слід керуватися
положеннями Закону в редакції Закону
України від 22 грудня 2011 року N 4212-VI, який
набрав чинності 19.01.2013 року, згідно із ч.
4 ст. 23 та ст. 38 якого особи, вимоги яких
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Таким чином, скаржник просить суд
визнати грошові вимоги ОСОБА_5 до ПрАТ
„Українська екологічна страхова
компанія" в сумі 30 189,16 грн. та включити
його в реєстр кредиторів шостої черги.

Однак, такі твердження скаржника є
помилковими та відхиляються колегією
суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону (в редакції
Закону України від 22 грудня 2011 року N
4212-VI, який набрав чинності 19.01.2013 року)
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника.

Як вбачається із матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції грошові вимоги ОСОБА_5 до
боржника виникли до порушення
провадження у даній справі про
банкрутство і їх виконання не
забезпечено заставою майна боржника, а
відтак вони є конкурсними вимогами.

Проте, положеннями Закону (в редакції
Закону України від 22 грудня 2011 року N
4212-VI, який набрав чинності 19.01.2013 року)
передбачено розгляд у ліквідаційній
процедурі лише вимог, які виникли під
час проведення процедур банкрутства та
можуть пред'являтися протягом двох
місяців з дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Натомість, заяви з вимогами конкурсних
кредиторів або забезпечених
кредиторів, у тому числі щодо яких є
заперечення боржника чи інших
кредиторів, розглядаються
господарським судом у попередньому
засіданні суду на стадії розпорядження
майном.

За таких обставин, ОСОБА_5 мав
звернутись до суду з відповідними
грошовими вимогами до боржника
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у даній справі
про банкрутство на стадії
розпорядження майном, а оскільки, як
зазначалося вище, положення Закону в
редакції Закону України від 22 грудня 2011
року N 4212-VI, який набрав чинності 19.01.2013
року застосовуються в ліквідаційній
процедурі, то в даному випадку слід
керуватися Законом в редакції, що діяла
до прийняття Закону України від 22
грудня 2011 року N 4212-VI, який набрав
чинності 19.01.2013 року.

Таким чином, безпідставними є
посилання скаржника щодо застосування
ч. 4 ст. 23 та ст. 38 Закону (в редакції
Закону України від 22 грудня 2011 року N
4212-VI, який набрав чинності 19.01.2013 року)
для розгляду заяви ОСОБА_5 від 29.11.2013
року з грошовими вимогами до боржника
та включення його в реєстр кредиторів
шостої черги.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції, що заява ОСОБА_5 з
грошовими вимогами до боржника, яка
подана ним після спливу встановленого
законодавством строку для її подання
підлягає залишенню без розгляду у
порядку ч. 2 ст. 14 Закону в редакції, що
діяла до прийняття Закону України від 22
грудня 2011 року N 4212-VI, який
набрав чинності 19.01.2013 року.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

ОСОБА_5 всупереч статей 33, 34 ГПК України
не надано суду належних доказів на
підтвердження своїх заперечень,
викладених в апеляційних скаргах,
доводи скаржника не підтверджуються
наявним у справі доказами та
спростовуються чинним законодавством.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що ухвалу господарського суду міста
Києва від 05.02.2014 року прийнято
відповідно до вимог чинного
законодавства з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для її скасування чи зміни не
вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-103, 105, 106 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу
господарського суду міста Києва від
05.02.2014 року у справі №
5011-46/12625-2012 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста
Києва від 05.02.2014 року у справі №
5011-46/12625-2012 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати
учасникам провадження у справі.

4. Справу № 5011-46/12625-2012 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 27.03.2014
року.

Головуючий суддя
О.М. Остапенко

Судді
А.А. Верховець

М.Л. Доманська