ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" березня 2014 р.Справа № 916/56/13-г

За позовом: державного підприємства
"Державний резервний насіннєвий фонд
України"

до відповідача:
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
імені Степана Олійника"

про стягнення 81809,00 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Тонконога В.В.,
довіреність №8 від 10.02.2014р.

Від відповідача: не з'явився

Від ДВС: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: розглядаються скарги
державного підприємства "Державний
резервний насіннєвий фонд України" на
дії органу ДВС у порядку ст.1212 ГПК
України.

20.02.2014 року на адресу господарського
суду Одеської області надійшла скарга
державного підприємства "Державний
резервний насіннєвий фонд України"
(вх.№2-733/13) відповідно до якої скаржник
просить суд визнати дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
районного управління юстиції у
Одеській області щодо відмови у
внесенні подання до суду про вжиття
щодо керівника боржника,
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
імені Степана Олійника", заходів
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України в порядку п.17 ч.3 ст.11
Закону України "Про виконавче
провадження", зобов'язати державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
районного управління юстиції у
Одеській області внести подання до
суду про вжиття щодо керівника
боржника, сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма імені
Степана Олійника" заходів тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України до виконання рішення суду.

Представник скаржника державного
підприємства "Державний резервний
насіннєвий фонд України" вимоги,
викладені в скарзі підтримує в повному
обсязі, просить суд задовольнити їх в
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 17.03.2014р. не
з'являвся, хоча про час та місце їх
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, свою правову
позицію щодо скарги до суду не довів.

Представник відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
районного управління юстиції в
Одеській області в судове засідання,
призначене на 17.03.2014р. не з'являвся, хоча
про час та місце їх проведення був
повідомлений належним чином, про що
свідчать поштові повідомлення
повернуті на адресу суду з відміткою
про вручення останньому поштової
кореспонденції, свою правову позицію
щодо скарги до суду не довів.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представника скаржника, суд
встановив:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 25.02.2013р. у справі №916/56/13-г
позов державного підприємства
"Державний резервний насіннєвий фонд
України" задоволено частково.

На виконання рішення суду від 25.02.2013р.
господарським судом Одеської області
15.03.2007р. видано відповідний наказ.

В обґрунтування поданої скарги,
представник державного підприємства
"Державний резервний насіннєвий фонд
України" зазначає, що 15.07.2013 року,
начальником відділу державної
виконавчої служби Березівського
міжрайонного відділу управління
юстиції в Одеської області Бєлою I.O.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження №39133350.

Клопотанням №138-2/1-01/1523 від 24.10.2013 року
скаржник звернувся до державного
виконавця про вжиття щодо керівника
Боржника заходів тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України, у зв'язку з тим, що Боржник має
невиконане зобов'язання, покладене на
нього рішенням суду.

Як стверджує скаржник, що станом на
сьогоднішнійдень, з боку державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
районного управління юстиції у
Одеській області не було здійснено
жодних дій передбачених ст.11 ЗУ "Про
виконавче провадження", а саме не
внесено подання до суду про тимчасове
обмеження керівника
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
імені Степана Олійника" у праві виїзду
за межі України.

Отже, враховуючи безпідставну відмову
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції у Одеській області у
задоволенні клопотання скаржника, на
думку скаржника в діях останнього
вбачається порушення закону України
"Про виконавче провадження", які мають
ознаки бездіяльності та особистої
зацікавленості у не виконанні рішення
суду, де відповідні дії мають бути
визнанні незаконними, що й зумовило
звернення державного підприємства
"Державний резервний насіннєвий фонд
України" до суду із даним позовом.

Розглянувши матеріали скарги,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав:

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст.12 Закону України „Про
виконавче провадження", сторони
виконавчого провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали,
заявляти клопотання, брати участь у
провадженні виконавчих дій, давати
усні та письмові пояснення,
висловлювати свої доводи та міркування
з усіх питань, що виникають у ході
виконавчого провадження, у тому числі
під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону
України „Про виконавче провадження"
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Положеннями п.1 ч.1 ст.19 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено, що державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону за
заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Таким чином, судом із змісту матеріалів
скарги встановлено, що в провадженні
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції у Одеській області взагалі
відсутнє виконавче провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 15.03.2013р. у справі №916/56/13-г, проте,
матеріали скарги свідчать що 15.07.2013р.
начальником відділу державної
виконавчої служби Березівського
міжрайонного управління юстиції в
Одеській області Бєлою І.О. відкрито
виконавче провадження №39133350.

Із змісту ч.1 ст.82 Закону України "Про
виконавче провадження" вбачається, що
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

У відповідності до абз.3 п.1 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
26.12.2003 року №14 "Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" оскарження рішення, дії
або бездіяльності державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби до
начальника відповідного відділу або
керівника вищого в порядку підлеглості
органу цієї служби в передбачених
Законом N 606-XIV випадках не може бути
підставою для відмови у прийнятті
скарги судом, оскільки на ці
правовідносини поширюється юрисдикція
суду (статті 55, 124 Конституції) (254к/96-ВР).

За приписами абз.1 п.3 Пленуму
Верховного суду України від 26.12.2003 року
№14 "Про практику розгляду судами скарг
на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження"
скарги, заяви, подання мають
відповідати загальним вимогам щодо
форми та змісту позовної заяви,
передбаченим положеннями ЦПК і ГПК, та
містити відомості, перелічені в
пунктах 3 - 5 ч.3 ст.85 Закону N 606-XIV.

За змістом ст.98 ЦПК, статей 18 і 121-2 ГПК
учасник виконавчого провадження
(особа, залучена до проведення
виконавчих дій), який звернувся до суду
зі скаргою, заявою (поданням), бере
участь у їх розгляді як заявник, а інші
учасники цього провадження, прав і
обов'язків яких безпосередньо
стосується зазначене звернення, - як
заінтересовані особи. Справи за
скаргами на рішення, дії або
бездіяльність посадових осіб
державної виконавчої служби
розглядаються загальними судами
згідно зі ст.248-23 ЦПК за участю як
заінтересованих осіб державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби (у тому
числі начальника відділу цієї служби -
при оскарженні відмови у відводі
державного виконавця), а
господарськими судами - справи за
скаргами на рішення, дії або
бездіяльність органів державної
виконавчої служби згідно зі ст.121-2 ГПК -
за участю відповідного органу цієї
служби (абз.1, 2 п.4 Пленуму Верховного
суду України від 26.12.2003 року №14 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження").

Умовами абз.2 п.7 Пленуму Верховного
суду України від 26.12.2003 року №14 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" визначено, що
заяви, подання учасників виконавчого
провадження вирішуються загальним і
господарським судами мотивованими
ухвалами відповідно до вимог статей 232 -
234 ЦПК та статей 86, 121-2 ГПК. Виходячи зі
змісту ст. 248-24 ЦПК у разі визнання
неправомірними рішення, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд зобов'язує їх
усунути допущені порушення або іншим
шляхом поновлює порушені права чи
свободи заявника. При цьому суд не
вправі зобов'язувати зазначених осіб
до вчинення тих дій, які згідно із
Законом N 606-XIV можуть здійснюватися
тільки державним виконавцем або
відповідною посадовою особою
державної виконавчої служби
(наприклад, постановити ухвалу про
зупинення виконавчого провадження у
випадках, передбачених ст.35 Закону
N606-XIV), проте може привести визначений
державним виконавцем строк зупинення
провадження у відповідність із
законом або скоротити його (ч.3 ст.36
Закону N606-XIV).

З наведеного витікає, що необхідною
умовою визнання того чи іншого рішення
державного виконавця неправомірним, є
встановлений матеріалами справи факт
порушення саме ним норм закону.

Відповідно до ст.121-2 ГПК України -
скарги на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Отже подана скарга відповідає нормам
чинного законодавства.

Враховуючи п.2 ст.121-2 ГПК України -
скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень. Неявка, боржника,
стягувача, прокурора чи представника
органу Державної виконавчої служби в
судове засідання не є перешкодою для
розгляду скарги.

Підсумовуючи зазначене, суд доходить
висновку, що так як матеріалами скарги
державного підприємства "Державний
резервний насіннєвий фонд України"
встановлено, що в провадженні відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції у Одеській області взагалі
відсутнє виконавче провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 15.03.2013р. у справі №916/56/13-г, у зв'язку
з чим суд скаргу державного
підприємства "Державний резервний
насіннєвий фонд України" в порядку
ст.1212 ГПК України - відхиляє.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК
України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу державного підприємства
"Державний резервний насіннєвий фонд
України" в порядку ст. 1212 ГПК України
(вх.№2-733/14 від 20.02.2014р.) - відхилити.

Суддя
Цісельський О.В.