ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.Справа № 916/2335/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Бєляновського В.В.,

Суддів: Мишкіної М.А.,

Будішевської Л.О.

при секретарі - Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників:

Від прокурора: Чалий М.Г., Риженко М.Ю.

Від позивача: Гудзенко Т.Є., Паламарчук
О.Л.

Від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Одеського прокурора
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави, в
особі органу охорони навколишнього
природного середовища - Державної
екологічної інспекції в Одеській
області

на рішення господарського суду
Одеської області від 20.01.2014 року

у справі № 916/2335/13

за позовом: заступника Одеського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави, в особі органу охорони
навколишнього природного середовища -
Державної екологічної інспекції в
Одеській області

до відповідача: Бази ресурсного
забезпечення та аварійно-рятувальних
робіт Державної служби України з
надзвичайних ситуацій

про стягнення 18 900 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року заступник
Одеського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області звернувся до господарського
суду Одеської області з позовом до Бази
ресурсного забезпечення та
аварійно-рятувальних робіт Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
(далі - База) про стягнення на користь
держави 18 900 грн. шкоди, завданої
внаслідок засмічення земельної
ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовувалися
посиланнями на норми ст. ст. 10, 40, 50, 51, 55,
58, 68, 69 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища",
ст. ст. 35, 46, 56 Закону України «Про
охорону земель», ст. ст. 17, 33, 34, 35-1, 43
Закону України «Про відходи» та
положення «Методики визначення
розмірів шкоди, зумовленої
забрудненням і засміченням земельних
ресурсів через порушення
природоохоронного законодавства»,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України
від 27.10.1997р. № 171 (далі - Методика № 171).
Прокурор, зокрема, вказував те, що на
земельній ділянці загальною площею 1964
га на території Ясенівської сільської
ради Любашівського району та
Жеребківської сільської ради
Ананьївського району Одеської області
розташоване лісове господарство Бази,
яке складається з 150 кварталів, які в
свою чергу поділяються на виділи. 13.08.2013
року під час проведення прокурорської
перевірки із залученням спеціалістів
Державної екологічної інспекції в
Одеській області на земельній ділянці
площею 1,4 га, квартал № 12, виділ 10, яка
використовується Базою, було виявлено
її засмічення твердими побутовими
відходами на площі 0,09 га, про що
складено відповідний акт та протокол
про адміністративне правопорушення.
Згідно з розрахунком, проведеним
спеціалістами позивача відповідно до
Методики № 171, розмір заподіяної шкоди
при засміченні лісових земель
побутовими відходами складає 18 900 грн. А
тому, прокурор просив задовольнити
позов.

База не визнала позов посилаючись на
те, що утворення даного сміттєзвалища
виникло внаслідок протиправних дій
невідомих осіб, а не посадових осіб
відповідача, і віддаленість
зазначеної ділянки (квартал 12, виділ 10)
від адміністративно - господарської
території не дає змоги забезпечити її
охорону, у зв'язку з чим, на думку
відповідача, відповідальність за таку
шкоду повинна бути покладена на осіб,
які її спричинили.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 20.01.2014 року (головуючий
суддя: Оборотова О.Ю., судді: Гут С.Ф.,
Малярчук І.А.) у задоволенні позову
відмовлено з мотивів недоведеності
позовних вимог.

Рішення суду мотивовано тим, що
земельна ділянка № 10 кварталу № 12
площею 1,4 га знаходиться в
Любашівському районі Ясенівської
сільської ради та є нелісопридатними
землями. В акті від 13.08.2013р., на якому
ґрунтуються позовні вимоги, взагалі не
вказано район, в якому він складений та
в якому проводилась перевірка. У
зв'язку з цим суд дійшов висновку, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Одеський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері у
поданій до Одеського апеляційного
господарського суду апеляційній
скарзі просить зазначене рішення
скасувати повністю та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю. Апеляційна
скарга обґрунтована неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, невідповідністю викладених
у рішенні висновків суду обставинам
справи та порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а саме: ст. ст. 4, 5 Лісового кодексу
України, ст. 55 Земельного кодексу
України, ст. ст. 68, 69 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища".

Судом апеляційної інстанції
задоволено заявлене представником
позивача клопотання та відповідно до
ст. 101 ГПК України залучено до
матеріалів справи лист відділу
Держземагенства у Любашівському
районі Одеської області.

Згідно з ч. 3 ст. 77 ГПК України в
засіданні суду апеляційної інстанції
оголошувалася перерва до 25.03.2014р.

Обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, вислухавши
пояснення прокурора та представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі Державних актів на право
постійного користування земельною
ділянкою серії ЯЯ № 205044 від 10.10.2006р. та
серії ЯЯ № 205042 від 30.10.2006р. відповідач є
постійним користувачем земельною
ділянкою площею 431,28 га розташованою на
території Жеребківської сільської
ради Ананьївського району Одеської
області та земельною ділянкою площею
1527,00 га розташованою на території
Ясенівської сільської ради
Любашівського району Одеської області
відповідно, цільовим призначенням
використання для громадських та
державних потреб (розміщення
спеціального загону оперативно -
рятувальної служби цивільного
захисту). На вказаних земельних
ділянках розташоване лісове
господарство Бази, яке згідно з
проектом його організації та розвитку
складається з 150 кварталів, які в свою
чергу поділяються на виділи.

Згідно з наказом Державної екологічної
інспекції в Одеській області від
06.08.2013р. № 926 та направленням на
проведення перевірки від 06.08.2013р.
№ 4869/10 державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
Одеської області Паламарчуком О.Л., у
присутності старшого прокурора
Одеської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері та
т.в.о. начальника Бази, 13.08.2013 року
проведена перевірка дотримання вимог
природоохоронного законодавства на
території Бази ресурсного
забезпечення та аварійно-рятувальних
робіт Державної служби України з
надзвичайних ситуацій, за результатами
якої складено відповідний акт
перевірки від 13.08.2013р.

В даному акті перевірки зазначено, що
на земельній ділянці лісових земель
загальною площею 1,4 га, яка перебуває у
постійному користуванні Бази, в
кварталі № 12, виділ 10, виявлено
влаштоване сміттєзвалище твердих
побутових відходів на площі біля 0,9 га,
висота складування побутових відходів
складає 0,30 см. Паспорт на дане
сміттєзвалище відсутній. Даний факт є
засміченням земель лісового фонду, що є
порушенням ст. 96 Земельного кодексу
України.

Присутній під час проведення перевірки
т.в.о. начальника Бази Янковський С.О.
підписав акт перевірки без будь - яких
зауважень.

За фактом засмічення земельної ділянки
складено протокол про адміністративне
правопорушення № 001309 від 13.08.2013р., який
22.08.2013 року з супровідним листом № 3222/10
Державною екологічною інспекцією в
Одеській області було направлено для
подальшого реагування Одеському
прокурору з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Південного
регіону України і за яким у наступному
будь - яких рішень прийнято не було.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі належними доказами
та ніким із учасників судового процесу
не заперечуються.

Пунктом «б» частини 1 ст. 96 Земельного
кодексу України встановлено обов'язок
землекористувачів додержуватися вимог
законодавства про охорону довкілля.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про відходи" зберігання та видалення
відходів здійснюються відповідно до
вимог екологічної безпеки та
способами, що забезпечують максимальне
використання відходів чи передачу їх
іншим споживачам (за винятком
захоронення).

Згідно з частинами 4 та 5 наведеної
статті, зберігання та видалення
відходів здійснюються в місцях,
визначених органами місцевого
самоврядування з врахуванням вимог
земельного та природоохоронного
законодавства, за наявності
спеціальних дозволів, у яких визначені
види та кількість відходів, загальні
технічні вимоги, заходи безпеки,
відомості щодо утворення, призначення,
методів оброблення відповідно до
встановлених лімітів та умови їх
зберігання. Визначені для зберігання
та видалення відходів місця чи об'єкти
повинні використовуватися лише для
заявлених на одержання дозволу
відходів.

Забороняється несанкціоноване
скидання і розміщення відходів у тому
числі побутових у підземних
горизонтах, на території міст та інших
населених пунктів, на територіях
природно-заповідного фонду, на землях
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення, в межах водоохоронних зон
та зон санітарної охорони водних
об'єктів, у інших місцях, що може
створювати небезпеку для
навколишнього природного середовища
та здоров'я людини (ч. 7 ст. 33 Закону
України "Про відходи").

Пунктом "а" ч. 1 ст. 42 Закону України "Про
відходи" передбачено, що особи, винні в
порушенні законодавства про відходи,
несуть цивільну відповідальність за
порушення встановленого порядку
поводження з відходами, що призвело або
може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища,
прямого чи опосередкованого
шкідливого впливу на здоров'я людини та
економічних збитків.

Стаття 43 Закону України "Про відходи"
закріплює, що підприємства, установи,
організації та громадяни України, а
також іноземні юридичні і фізичні
особи та особи без громадянства
зобов'язані відшкодувати шкоду,
заподіяну ними внаслідок порушення
законодавства про відходи, в порядку і
розмірах, встановлених законодавством
України.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" порушення законодавства
України про охорону навколишнього
природного середовища тягне за собою
встановлену цим Законом та іншим
законодавством України дисциплінарну,
адміністративну, цивільну і
кримінальну відповідальність.
Відповідальність за порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
несуть особи, винні, зокрема, в
порушенні природоохоронних вимог при
зберіганні, транспортуванні,
використанні, знешкодженні та
захороненні хімічних засобів захисту
рослин, мінеральних добрив, токсичних,
радіоактивних речовин та відходів.
Підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Застосування
заходів дисциплінарної,
адміністративної або кримінальної
відповідальності не звільняє винних
від компенсації шкоди, заподіяної
забрудненням навколишнього природного
середовища та погіршенням якості
природних ресурсів.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" шкода, заподіяна внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації, як правило, в
повному обсязі без застосування норм
зниження розміру стягнення та
незалежно від збору за забруднення
навколишнього природного середовища
та погіршення якості природних
ресурсів.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначені
статтею 1166 ЦК України, відповідно до
якої майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала;
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок порушення
природно-ресурсного,
природоохоронного законодавства про
забезпечення екологічної безпеки
необхідна наявність таких умов
відповідальності, як безпосередній
причинний зв'язок між відповідними
діями (бездіяльністю), шкодою та виною
відповідача.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що заподіяна відповідачем
навколишньому природному середовищу
шкода підтверджується наявними в
справі доказами, а саме: актом
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства
України, протоколом огляду місця події,
протоколом про адміністративне
правопорушення.

Посилання відповідача в обґрунтування
своїх заперечень на те, що засмічення
земельної ділянки здійснено
невідомими особами, судом не може бути
прийнято до уваги, оскільки статтею 35
Закону України "Про охорону земель"
саме власників і землекористувачів, в
тому числі орендарів, земельних
ділянок зобов'язано при здійсненні
господарської діяльності проводити на
земельних ділянках господарську
діяльність способами, які не завдають
шкідливого впливу на стан земель та
родючість ґрунтів, забезпечувати
захист земель від забруднення, уживати
заходів щодо запобігання негативному і
екологонебезпечному впливу на
земельні ділянки та ліквідації
наслідків цього впливу. Відповідно, під
час розгляду даної справи відповідачем
не спростовано факт засмічення
земельної ділянки, яка, як встановлено
судом, знаходиться у нього в постійному
користуванні на підставі Державного
акту на право постійного користування
земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
відходи», відходи, щодо яких не
встановлено власника або власник яких
невідомий, вважаються безхазяйними.
Порядок виявлення та обліку
безхазяйних відходів визначається
Кабінетом Міністрів України. Власники
або користувачі земельних ділянок, на
яких виявлено відходи, що не належать
їм,зобов'язані у п'ятиденний строк
повідомити про них місцеві органи
виконавчої влади чи органи місцевого
самоврядування, які зобов'язані вжити
заходів до визначення власника
відходів, класу їх небезпеки, обліку та
прийняття рішення щодо поводження з
ними.

Статтею 55 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
передбачено, що розміщення відходів
дозволяється лише за наявності
спеціального дозволу на визначених
місцевими радами територіях у межах
установлених лімітів з додержанням
санітарних і екологічних норм
способом, що забезпечує можливість їх
подальшого використання як вторинної
сировини і безпеку для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людей.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції установлено, що такий дозвіл
спеціально уповноваженого органу на
розміщення відходів у відповідача
відсутній. Також, в матеріалах справи
відсутні будь - які дані про те, що
відповідач, виявивши на земельній
ділянці, яка знаходиться у нього в
постійному користуванні, тверді
побутові відходи, повідомив про них
місцевий орган виконавчої влади чи
орган місцевого самоврядування.

Як визначено п. 1.4 Порядку організації
та проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 10.09.2008р. № 464, акт
перевірки - це документ, який фіксує
факт проведення планових, позапланових
перевірок суб'єктів господарювання і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог
законодавства у сфері охорони
навколишнього природного середовища
та його дотримання. Акт перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства України від 13.08.2013 року
ніким не оскаржувався та є чинним.

У спірних правовідносинах для
визначення розміру заподіяної шкоди
підлягає застосуванню Методика № 171,
пункт 2 якої визначає засмічення земель
як наявність на території земельних
ділянок сторонніх предметів і
матеріалів.

Відповідно до підпункту 1.2 п. 1 Методики
№ 171 визначення розмірів шкоди,
зумовленої забрудненням і засміченням
земельних ресурсів через порушення
природоохоронного законодавства, за
якою позивачем обчислено розрахунок
заявленої до стягнення шкоди,
визначено, що ця Методика встановлює
порядок розрахунку розмірів
відшкодування шкоди суб'єктами
господарювання та фізичними особами в
процесі їх діяльності через
забруднення земель хімічними
речовинами, їх засмічення
промисловими, побутовими та іншими
відходами, і поширюється на всі землі
України незалежно від форм їх
власності.

Згідно з п. 3.2, 3.3 Методики № 171 землі
вважаються засміченими, якщо на
відкритому ґрунті наявні сторонні
предмети і матеріали, сміття без
відповідних дозволів, що призвело або
може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища.
Факти забруднення (засмічення) земель
встановлюються уповноваженими
особами, які здійснюють державний
контроль за додержанням вимог
природоохоронного законодавства
шляхом оформлення актів перевірок,
протоколів про адміністративне
правопорушення та інших матеріалів, що
підтверджують факт забруднення та
засмічення земель.

Згідно пп. 5.1 п. 5 Методики № 171, розміри
шкоди обчислюються уповноваженими
особами, що здійснюють державний
контроль за додержанням вимог
природоохоронного законодавства, на
основі актів перевірок, протоколів про
адміністративне правопорушення та
інших матеріалів, що підтверджують
факт засмічення земель, протягом шести
місяців з дня виявлення порушення.

Розмір шкоди внаслідок засмічення
земель визначається за формулою № 6,
наведеній в п. 5.5. п. 5 цієї Методики. При
цьому, основою розрахунків розміру
шкоди від засмічення земель є
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки, що зазнала засмічення. Довідку
про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки, що зазнала
засмічення, надають територіальні
органи спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів (пункти 5.2., 5.6
Методики).

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, згідно з листом відділу
Держземагенства у Любашівському
районі Одеської області від 19.02.2014р.
№ 161605/848 зазначена в акті перевірки
від 13.08.2013р. земельна ділянка,
розташована на території Ясенівської
сільської ради Любашівського району
Одеської області та на якій виявлено
влаштоване сміттєзвалище твердих
побутових відходів, не оцінена, що
прокурором та сторонами не
заперечується.

Разом з тим, відповідно до п. 5.6.1.
Методики № 171 грошова оцінка земель, по
яких не проведено її визначення,
здійснюється за підпунктом 4.7.1 цієї
Методики.

Розрахована за підпунктом 4.7.1 цієї
Методики грошова оцінка
використовується в формулі (6) замість
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки (Гоз) (п. 5.6.2. Методики № 171).

В пункті 4.7.1 Методики № 171 вказано, що
грошова оцінка земель, по яких не
проведено її визначення, здійснюється
із застосуванням відповідних
понижувальних коефіцієнтів до
нормативної грошової оцінки угідь,
зазначених нижче, по відповідному
адміністративному району (місту
обласного підпорядкування):

а) для перелогів - до нормативної
грошової оцінки орних земель: 0,95;

б) для лісових земель - до нормативної
грошової оцінки сільськогосподарських
угідь: 0,7;

в) для полезахисних лісосмуг та
насаджень - до нормативної грошової
оцінки орних земель: 0,9;

г) для чагарників - до нормативної
грошової оцінки пасовищ: 0,8;

ґ) для забудованих земель - до
нормативної грошової оцінки
сільськогосподарських угідь: 0,2;

д) для заболочених земель - до
нормативної грошової оцінки сіножатей:
0,5;

е) для відкритих земель - до нормативної
грошової оцінки пасовищ: 0,5.

Довідку про нормативну грошову оцінку
відповідних угідь по
адміністративному району (місту
обласного підпорядкування) надають
територіальні органи спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Таким чином спірні правовідносини
сторін регулюються положенням п. 4.7.1.
Методики, оскільки засмічена
відповідачем без дозволу земельна
ділянка не оцінена.

При цьому, форма розрахунку наведена в
додатку 8, а приклад розрахунку - в
додатку 11 до цієї Методики.

Отже, для обчислення розміру шкоди
внаслідок засмічення земельної
ділянки зазначеної в акті перевірки
позивач повинен був витребувати від
відділу Держземагенства у
Любашівському районі Одеської області
довідку про нормативну грошову оцінку
сільськогосподарських угідь та
застосувавши відповідний
понижувальний коефіцієнт як для
лісових земель: - 0,7 визначити грошову
оцінку цієї ділянки у гривнях за 1 м.кв.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції установлено, що така довідка
про нормативну грошову оцінку
сільськогосподарських угідь відділом
Держземагенства у Любашівському
районі Одеської області позивачеві не
надавалася, що не заперечував
представник позивача в засіданні суду.

Натомість, як вбачається з обчисленого
позивачем розрахунку розміру шкоди від
засмічення лісових земель, наявного у
справі, позивачем було лише зазначено
такий понижувальний коефіцієнт у
відповідній графі розрахунку та
використано грошову оцінку
сільськогосподарських угідь без
належного обґрунтування, що істотно
впливає на визначення розміру шкоди,
яку повинен відшкодувати відповідач,
та свідчить про невідповідність даного
розрахунку вимогам Методики № 171. В
судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача не зміг
пояснити суду якими вихідними даними
користувалися його уповноважені особи
при визначенні грошової оцінки
земельної ділянки, що зазнала
засмічення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
обставини щодо дійсного розміру шкоди
на підставі наявних у справі
матеріалів встановити неможливо, а
передбачені нормою ст. 101 ГПК України
межі перегляду справи в апеляційній
інстанції не дають суду апеляційної
інстанції права витребувати додаткові
докази за власної ініціативою, а з
таким клопотанням до суду учасники
судового процесу не зверталися, то
колегія суддів приходить до висновку,
що у задоволенні позову має бути
відмовлено з мотивів недоведеності
позовних вимог.

Місцевий господарський суд
вищевказаного не врахував і відмовив у
задоволенні позову з мотивів, які не
можна визнати обґрунтованими.

Так, та обставина, що засмічена
відповідачем земельна ділянка
знаходиться у постійному користуванні
відповідача на підставі Державного
акту на право постійного користування
земельною ділянкою підтверджується
наявними у справі належними доказами
та останнім не заперечується.

Відповідно до ст. 4 Лісового кодексу
України до лісового фонду України
належать лісові ділянки, в тому числі
захисні насадження лінійного типу,
площею не менше 0,1 гектара.

Статтею 55 Земельного кодексу України
визначено, що до земель лісового фонду
належать землі, вкриті лісовою
рослинністю, а також не вкриті лісовою
рослинністю, нелісові землі, які надані
та використовуються для потреб
лісового господарства.

Згідно з ст. 5 Лісового кодексу України
до земель лісогосподарського
призначення належать лісові землі, на
яких розташовані лісові ділянки, та
нелісові землі, зайняті
сільськогосподарськими угіддями,
водами й болотами, спорудами,
комунікаціями, малопродуктивними
землями тощо, які надані в
установленому порядку та
використовуються для потреб лісового
господарства.

Отже, спірна земельна ділянка
відноситься до земель лісового фонду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
допущені місцевим господарським судом
помилки у застосуванні норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні даного спору не призвели
до неправильного вирішення спору по
суті заявлених вимог, у зв'язку з чим не
є підставами для скасування прийнятого
у даній справі судового рішення, а
обумовлюють лише відмову у задоволенні
позову з підстав, викладених у даній
постанові.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України,
колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської
області від 20.01.2014 року у справі №
916/2335/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу Одеського прокурора з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
у касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя:
Бєляновський В.В.

Судді:
Мишкіна М.А.

Будішевська Л.О.