м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2439/14 26.03.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авангард СВМ
Сервіс»

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Державна фінансова
інспекція в місті Києві

про стягнення 75 136,53 грн

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача Марущак Т.І. -
представник за довіреністю № 293/а від
20.08.12;

від відповідачів Войнаровський О.В. -
представник за довіреністю від 13.03.14;

від третьої особи Пилипенко І.К. -
представник за довіреністю № 26-16-17-17/17764
від 30.12.13

В судовому засіданні 26.03.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передано позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів" про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авангард СВМ Сервіс"
75 136,53 грн. заборгованості з орендної
плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що за результатами ревізії Державної
фінансової інспекції в м. Києві
встановлено факт порушення вимог ст. 4
Закону України "Про господарські
товариства", п.3.2 Статуту від 22.10.07 та
п.10.16 Положення про порядок розгляду
питань щодо розпорядження та
використання майна ВАТ "НДІ ЕМП",
затвердженого рішенням зборів
акціонерів товариства (протокол
засідання від 22.10.07 № 9), що призвело до
недоотримання позивачем орендної
плати за період з 01.01.11 по 31.03.12 від
відповідача в сумі 75 136,53 грн. через
встановлення в договорі оренди № 61 від
01.01.11 орендної плати нижче мінімально
допустимого рівня.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 порушено провадження у
справі № 910/2439/14 та призначено її до
розгляду на 26.03.2014 р., залучено до участі
у справі в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Державну фінансову
інспекцію в місті Києві.

06.03.14 через загальний відділ
діловодства суду від третьої особи
надійшли письмові пояснення по суті
спору, відповідно до яких третя особа
позовні вимоги підтримала.

25.03.14 через канцелярію суду від позивач
надав письмові пояснення по суті спору,
що були залучені судом до матеріалів
справи.

Від відповідача 25.03.14 через канцелярію
суду надійшов відзив на позов,
відповідно до якого відповідач позов
не визнає, просить відмовити в позовних
вимогах. У відзиві відповідач зазначає,
що сторони досягли згоди щодо ціни
оренди, зміни до договору в частині
змін розміру орендної плати сторонами
не вносились, а тому одностороння зміна
позивачем розміру орендної плати є
безпідставною та суперечить п.3.6
договору та положенням чинного
законодавства, зокрема, ст. 188 ГК
України, ст. 525, ч.3 ст. 632, 651 ЦК України.
Крім того, протягом 2011-2012 років
відповідачем згідно з договором оренди
№ 61 від 01.01.11 були проведені відповідні
розрахунки з орендної плати в повному
обсязі, що не заперечується позивачем.

В судовому засіданні 26.03.14 суд заслухав
представника позивача та представника
третьої особи, які позов підтримали та
надали пояснення по суті справи,
представник відповідача проти позову
заперечував.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

01 січня 2011 року між Відкритим
акціонерним товариством
"Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів", що
змінило своє найменування на Публічне
акціонерне товариство
"Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів" (далі -
позивач, орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Авангард
СВМ Сервіс" (далі - відповідач, орендар)
було укладено Договір оренди
нежитлового приміщення № 61 (надалі -
договір), згідно умов якого позивач
передає. а відповідач приймає в
строкове платне користування такі
нежитлові приміщення та устаткування:
корпус № 8, кімнати №№ 159, 161, 162, 164а, 164
площею 369 кв.м. та коридор площею 24 кв.м.,
а загальною площею 393 кв.м., що
розташовані за адресою: 03142, м. Київ, вул.
Ак. Кримського, 27.

Відповідно до п.3.1 договору орендна
плата сплачується орендарем щомісячно
не пізніше 15 числа поточного місяця па
підставі виставлених орендодавцем
рахунків. Орендар зобов'язаний
самостійно отримувати рахунки у
орендодавця. Якщо орендар з власної
вини не отримає рахунок, це не
вважається підставою для несплати або
несвоєчасної/неповної сплати
встановленої орендної плати.

Згідно з п.п. 3.3, 3.4 договору орендна
плата за всі орендовані нежилі
приміщення за договором площею 393 кв.м.,
включаючи плату за користування
відповідною земельною ділянкою,
становить за січень місяць 2011 року
10375,20 грн. з ПДВ, Орендна плата за
устаткування за січень місяць 2011 року
становить 11089,20 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.3.5 договору орендна
плата за кожний наступний місяць
визначається шляхом коригування
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за наступний місяць.

Зміни і доповнення або
розірвання/відмова від цього договору
допускаються лише за взаємної згоди
сторін, за винятком випадків,
передбачених цим договором. Зміни та
доповнення, що пропонується внести,
розглядаються протягом 10 календарних
днів з дати їх подання до розгляду
іншою стороною (п.8.2 договору).

Пунктом 8.1 договору встановлено, що
його укладено строком на 1 рік та він
діє з 01.01.11 до 31.12.11. Якщо за місяць до
закінчення строку дії цього договору
жодна із сторін не виявить письмового
бажання його розірвати, то цей договір
вважається продовженим на той же
період і на тих же умовах.

Умови цього договору зберігають силу
протягом всього терміну дії цього
договору, в тому числі у випадках, коли
після його укладення, законодавством
встановлено правила, що погіршують
становище орендаря, а в частині
зобов'язань орендаря щодо орендної
плати - до виконання зобов'язань (п.8.3
договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на Акт від 17.05.12 № 08.30/871
ревізії фінансово-господарської
діяльності ПАТ "Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів"
за період з 01.07.09 по завершений звітний
період 2012 року, що була проведена
Державною фінансовою інспекцією в
місті Києві. Вказаним актом ревізії
встановлено, що засновником ПАТ "НДІ
ЕМП" є держава в особі регіонального
відділення Фонду Державного майна по
місту Києву. Фонду державного майна
України належить 94,44% акцій. Основним
нормативно-правовим актом щодо оренди
державного майна, який, зокрема,
визначає розрахунок плати за оренду
державного майна є Методика розрахунку
орендної плати за державне майно та
пропорції її розподілу, затверджена
Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.10.1995 № 786 (далі - Методика). Листами
від 28.03.2012 № 10-17-4614 та від 26.09.2011 № 10-17-13014
Державний Фонду майна України
рекомендував ПАТ "НДІ ЕМП" при
визначенні розміру орендної плати
керуватися Методикою.

Ревізією встановлено, що позивачем для
орендаря ТОВ "Авангард СВМ Сервіс"
(відповідач) встановлено орендну плату
нижче мінімально допустимого розміру.
Так, ТОВ "Авангард СВМ Сервіс" по
договору № 61 ВІД 01.01.11 в період з 01.01.2011
по 31.03.2011 фактично сплачувалась орендна
плата в розрахунку 25,49 грн. (з ПДВ) за 1
кв. м., в той же час, вартість орендної
плати за 1 кв. м. площі, що має бути
розраховано відповідно до Методики з
01.01.2011 для зазначеного контрагента
повинна становити 49,72 грн.

Таким чином, внаслідок порушення вимог
ст. 4 Закону України "Про господарські
товариства", п.3.2 Статуту та п.10.16
Положення про порядок розгляду питань
щодо розпорядження та використання
майна ВАТ "НДІ ЕМП", затвердженого
рішенням зборів акціонерів (протокол
від 22.10.2007 № 9 (в частині, що стосується
мінімального розміру орендної плати),
не дотримуючись рекомендацій
Державного Фонду майна України,
позивачем в період з 01.01.2011 по 31.03.2012
недоотримано з відповідача орендної
плати по договору від 01.01.2011 № 61 на
загальну суму 75136,53 гривень (з ПДВ).

Держфінінспекцією в м. Києві листом від
05.06.2012 № 26-08-14-14/7262 було направлено
позивачу вимогу про усунення виявлених
ревізією порушень, зокрема зобов'язати
виконати пункт 3 - відобразити в
бухгалтерському обліку дебіторську
заборгованість за відповідними
організаціями-орендарями, які
використовували нежитлові приміщення
і площі товариства, провести
претензійно-позовну роботу по їх
відшкодуванню.

Оскільки, позивач не забезпечив
виконання вимог про усунення порушень,
встановлених в акті ревізії,
Держфінінспекція в м. Києві звернулась
до суду в інтересах держави щодо
зобов'язання виконати законні вимоги.
Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.02.13, що залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.13,
позовні вимоги Держфінінспекції в м.
Києві задоволено в повному обсязі,
зобов'язано ПАТ "Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів"
виконати у повному обсязі пункти 3 та 4
вимоги Держфінінспекції в м. Києві від
05.06.2012 № 26-08-14-14/7262. Рішення Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.02.2013 у справі № 2а-17953/12/2670 набрало
законної сили 23.05.2013.

На виконання вказаних судових рішень
позивач направив на адресу відповідача
податкову накладну та рахунок-фактуру
№ СФ-0000022 від 13.06.13 на суму 75 136,51 грн.

Відповідач вказану суму
заборгованості не визнав,
заборгованість не сплатив.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним виконанням, на думку
позивача, відповідачем грошового
зобов'язання зі сплати донарахованої
орендної плати згідно акту ревізії, у
зв'язку з чим позивач вказує на
існування підстав для стягнення
заборгованості за період з 01.01.2011 р. по
31.03.2012 р. у розмірі 53 136,53 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського
кодексу України визначено, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Таким чином, орендна плата як платіж
може нараховуватись за користування
майном виключно на підставі договору
оренди.

Відповідно до п. 8.2, 8.3 договору оренди №
61 умови договорів зберігають силу
протягом всього терміну їх дії, в тому
числі у випадках, коли після його
укладення, законодавством встановлено
правила, що погіршують становище
орендаря, а в частині зобов'язань
орендаря щодо орендної плати - до
виконання зобов'язань. Зміни і
доповнення або розірвання цих
договорів допускаються за взаємної
згоди сторін. Зміни та доповнення, що
пропонується внести, розглядаються
протягом десяти календарних днів з
дати їх подання до розгляду іншою
стороною.

Крім того, відповідно до п.3.6 договору
розмір орендної плати переглядається
на вимогу однієї із сторін у разі
централізованих змін цін і тарифів та в
інших випадках, передбачених чинним
законодавством України. У разі таких
змін сторони підписують додаткову
угоду.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується позивачем, відповідач
протягом спірного періоду з 01.01.2011 р. по
31.03.2012 р. в повному обсязі виконував
взяті на себе зобов'язання, передбачені
умовами укладеного між сторонами
договору оренди.

Доказів внесення змін до договору
оренди № 61 від 01.01.11 в частині
збільшення розміру орендної плати в
період з 01.01.2011 р. по 31.03.2012 р. позивачем
не надано. Представник позивача
доказів направлення відповідачу
письмових пропозицій чи проектів змін
до договорів в частині збільшення
розміру орендної ставки у вказаний
період, відповідно до приписів ст.ст. 651
- 652 ЦК України, суду не надав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння зміна
умов зобов'язання не допускається і
воно має виконуватись належним чином
відповідно до вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 651
Цивільного кодексу України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін. Згідно статті 654
Цивільного кодексу України зміна
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється.

Суд критично оцінює посилання позивача
на акт ревізії від 17.02.12 як на підставу
звернення до суду для захисту свого
порушеного права виходячи з
наступного. З аналізу вказаного акта
ревізії вбачається, що саме недоліки в
організації роботи позивача та його
службових осіб призвели до
недонарахування орендної плати. В той
же час позивачем не вказано, які норми
права порушені відповідачем, не
зазначено правові підстави для
примусового стягнення підвищеної
орендної плати в період з 01.01.2011 р. по
31.03.2012 р., що не обумовлена умовами
договору оренди, укладеного між
сторонами.

Суд не може розцінювати акт ревізії
фінансового-господарської діяльності
позивача від 17.05.12 № 08.30/871 належним та
допустимим доказом факту наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем в сумі 75136,53 грн., оскільки між
сторонами (позивачем та відповідачем)
існують договірні відносини, сторона,
яка вважає за необхідне змінити умови
договору повинна була надіслати
пропозиції про це другій стороні за
договором. Доказів зміни умов
договорів та укладення додаткових угод
до договору сторонами суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач вчасно та у повному обсязі
вносив орендну плату, заборгованості
по орендній платі не було, що
підтверджується поясненнями
представників позивача та відповідача.

Посилання позивача на факти,
встановлені в Постанові окружного
адміністративного суду міста Києва у
справі 2а-17953/12/2670 від 21.02.13, що залишена
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.13, відхиляються судом, оскільки
сторонами в адміністративній справі
2а-17953/12/2670 є Державна фінансова
інспекція в м. Києві (позивач) та ПАТ
"Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів"
(відповідач), тобто ТОВ "Авангард СВМ
Сервіс" не брало участі у розгляді
даної справи.

Частиною 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, оскільки склад сторін у справі
2а-17953/12/2670 та справі 910/23641/13 не є
однаковим, то у господарського суду
відсутні підстави для застосування ч.2
ст. 35 ГПК України.

Крім того, предметом розгляду в
адміністративній справі № 2а-17953/12/2670 є
зобов'язання ПАТ "Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів"
виконати в повному обсязі пункти 3 та 4
вимоги Державної фінансової інспекції
в місті Києві від 05.06.12 № 26-08-14-14/7262.
Питання заборгованості ТОВ "Авангард
СВМ Сервіс" перед ПАТ
"Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів" не входило
до меж доказування в даній справі та
судом не розглядалось.

Таким чином, позивач не довів належними
та допустимими доказами, факт
порушення його прав та охоронюваних
законом інтересів з боку відповідача.
Доводи та заперечення відповідача не
спростовані позивачем та третьою
особою в належний спосіб.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов'язок доказування слід розуміти як
закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що правові підстави для задоволення
позовних вимог відсутні та в позові
належить відмовити за
необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
належить покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.03.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.