ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
УХВАЛА

03 квітня 2014 року
Справа № 915/294/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Олейняш Е.М. при
секретарі судового засідання Д'яченко
К.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком", бульвар Тараса
Шевченка, 18, м. Київ, 01601

адреса для листування: Миколаївська
філія ПАТ "Укртелеком", вул.
Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001

до відповідача Відділу освіти, молоді
та спорту Врадіївської районної
державної адміністрації Миколаївської
області, вул. Маяковського, 89, смт.
Врадіївка, Врадіївський район,
Миколаївська область, 56301

про стягнення заборгованості за
типовим договором № 116 про надання
послуг електрозв'язку від 17.02.2009 року в
сумі 3 142, 88 грн., в тому числі: 3 042, 08 грн. -
основного боргу; 60, 23 грн. - пені; 15, 12 грн.
- інфляції; 25, 45 грн. - 3% річних.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3, довіреність № 941
від 11.12.2013 року;

від відповідача представник не
з'явився.

Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" звернулось до
господарського суду Миколаївської
області з позовними вимогами до
відповідача Відділу освіти, молоді та
спорту Врадіївської районної
державної адміністрації Миколаївської
області про стягнення заборгованості
за типовим договором № 116 про надання
послуг електрозв'язку від 17.02.2009 року в
сумі 3 142, 88 грн., в тому числі: 3 042, 08 грн.
- основного боргу; 60, 23 грн. - пені; 15, 12
грн. - інфляції; 25, 45 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 07.03.2014 року
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 18.03.2014 року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 18.03.2014 року
розгляд справи було відкладено на
03.04.2014 року.

03.04.2014 року до канцелярії
господарського суду Миколаївської
області від позивача надійшла заява
про зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
в сумі 3 142, 00 грн., в тому числі: 3 042, 08
грн. - основного боргу; 60, 23 грн. - пені;
14,24 грн. - інфляції; 25, 45 грн. - 3% річних.

Розглянувши подану заяву, суд
встановив наступне.

Частиною четвертою ст. 22 ГПК України
передбачено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі зменшити
розмір позовних вимог.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з останніми змінами
від 17.12.2013 року, визначено наступне.

Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22, не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

Пунктом 4.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з останніми змінами
від 17.12.2013 року, визначено, що зменшення
позивачем суми позову, в тому числі й з
підстав необґрунтованості первісного
розрахунку ціни позову, не є відмовою
від позову. В такому випадку припинення
провадження в частині зменшення
відповідної суми не здійснюється, - про
таке зменшення зазначається в описовій
частині судового рішення, а предметом
спору залишається вимога про стягнення
суми в зменшеному розмірі.

Згідно ч. 6 ст. 22 ГПК України
господарський суд не приймає відмови
від позову, зменшення розміру позовних
вимог, визнання позову відповідачем,
якщо ці дії суперечать законодавству
або порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Як вбачається з поданої заяви, розмір
позовних вимог зменшено позивачем в
частині інфляційних нарахувань у
зв'язку з допущенням арифметичної
помилки. Оскільки зазначена заява про
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить законодавству та не порушує
чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси, вона прийнята судом до
розгляду.

Отже, судом розглядаються позовні
вимоги з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні 03.04.2014 року позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав,
зазначених в позовній заяві, та
зазначив, що відповідачем в повному
обсязі сплачено заборгованість.

Відповідач в судове засідання 03.04.214
року повноважного представника не
направив, вимоги ухвал господарського
суду Миколаївської області від 07.03.2014
року та 18.03.2014 року не виконав,
витребувані судом докази не подав.

02.04.2014 року до канцелярії
господарського суду Миколаївської
області від відповідача надійшла
заява, у якій відповідач повідомляє, що
заборгованість була погашена
відповідачем 21.03.2014 року, на доказ чого
відповідачем було подано суду копію
платіжного доручення № 393 від 18.03.2014
року.

Вказані документи долучено судом до
матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ГПК України у
разі смерті або оголошення фізичної
особи померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення), заміни кредитора
чи боржника в зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу.

Відповідно до п. 1.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року з
останніми змінами від 17.12.2013 року за
приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема,
реорганізації суб'єкта господарювання
у відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі його правонаступника.
Господарським судам необхідно
враховувати, що сама лише зміна
найменування юридичної особи не
означає її реорганізації, якщо при
цьому не змінюється
організаційно-правова форма даної
особи. Зміна типу акціонерного
товариства з приватного на публічне не
є його реорганізацією (стаття 5 Закону
України "Про акціонерні товариства").
Водночас зміна найменування юридичної
особи тягне за собою необхідність у
державній реєстрації змін до
установчих документів, порядок
проведення якої викладено у статті 29
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців". У разі коли така
зміна сталася у процесі вирішення
спору господарським судом, про неї
обов'язково зазначається в описовій
частині рішення (при цьому у
мотивувальній частині, за
необхідності, також зазначається нове
найменування учасника судового
процесу - наприклад, у разі задоволення
позову до нього) або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи.

Якщо ж зміна найменування юридичної
особи пов'язана зі зміною
організаційно-правової форми
юридичної особи (статті 104 - 108
Цивільного кодексу України), то йдеться
про її реорганізацію, що потребує
вчинення господарським судом
процесуальної дії, зазначеної в
частині третій статті 25 ГПК; крім того,
про винесення відповідної ухвали
зазначається в описовій частині
рішення, прийнятого по суті справи.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Публічне
акціонерне товариство "Укртелеком"
засноване згідно з наказом Державного
комітету зв'язку та інформатизації
України від 27 грудня 1999 року № 155 шляхом
перетворення відповідно до Указу
Президента України від 15 червня 1993 року
№ 210/93 "Про корпоратизацію підприємств"
Українського державного підприємства
електрозв'язку "Укртелеком" у Відкрите
акціонерне товариство "Укртелеком", що
згідно з протоколом Загальних зборів
акціонерів Відкритого акціонерного
товариства "Укртелеком" № 8 від 14.06.2011
року перейменовано у Публічне
акціонерне товариство "Укртелеком".

Відповідно до п. 1.2 Статуту Публічне
акціонерне товариство "Укртелеком" є
правонаступником усіх прав і
обов'язків Українського державного
підприємства електрозв'язку
"Укртелеком", Відкритого акціонерного
товариства "Укртелеком" (арк. справи 29).

Судом також встановлено, що відповідно
до п. 10 розпорядження Врадіївської
районної державної адміністрації
Миколаївської області № 50-рк від 25.03.2013
року було перейменовано Відділ освіти
райдержадміністрації Врадіївської
райдержадміністрації у відділ освіти,
молоді та спорту Врадіївської районної
державної адміністрації
Миколаївської області.

Відділ освіти, молоді та спорту
Врадіївської районної державної
адміністрації Миколаївської області є
правонаступником майна, прав та
обов'язків Відділу освіти
райдержадміністрації Врадіївської
райдержадміністрації (арк. справи 27).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що сторонами у справі було
змінено найменування юридичних осіб.

Позовні вимоги ґрунтуються на
укладеному між Миколаївською філією
Відкритого акціонерного товариства
«Укртелеком» (далі - підприємство
зв'язку) та Відділом народної освіти
(далі - споживач) типовому Договорі № 116
про надання послуг електрозв'язку від
17.02.2009 року (далі - Договір), відповідно
до умов якого Підприємство зв'язку
зобов'язалось надати послуги
електрозв'язку, перераховані в Додатку
№ 1, і безоплатні послуги, перераховані
в Додатку № 2, а споживач своєчасно
вносити плату за користування
телефоном, міжміські та міжнародні
телефонні розмови, надані в кредит,
телеграми та інші послуги надані по
телефону (п. 1, п. 3.2.8 Договору) (арк.
справи 7-12).

Відповідно до п. 7.1 Договору договір
набирає чинності з дня підписання і діє
п'ять років.

Відповідно до п. 7.2 Договору якщо за
місяць до закінчення терміну дії
Договору жодна зі сторін не повідомляє
про його припинення, то договір
вважається дійсним на той же термін.

Договір підписано та скріплено
печатками сторін. Доказів припинення
договору суду не подано.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між
сторонами на підставі Договору виникли
зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 63 Закону України
"Про телекомунікації"
телекомунікаційні послуги надаються
відповідно до законодавства. Умови
надання телекомунікаційних послуг: 1)
укладення договору між оператором,
провайдером телекомунікацій і
споживачем телекомунікаційних послуг
відповідно до основних вимог до
договору про надання
телекомунікаційних послуг,
установлених національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації; 2) оплата
замовленої споживачем
телекомунікаційної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України
"Про телекомунікації" розрахунки за
телекомунікаційні послуги
здійснюються на умовах договору про
надання телекомунікаційних послуг між
оператором, провайдером
телекомунікацій та споживачем або без
договору за готівкову оплату чи за
допомогою карток тощо в разі одержання
споживачем замовленої за передоплатою
(авансованої) послуги за тарифами,
затвердженими згідно із
законодавством.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про
телекомунікації" встановлено, що
споживачі телекомунікаційних послуг
зобов'язані дотримуватися Правил
надання та отримання
телекомунікаційних послуг, що
затверджує Кабінет Міністрів України,
зокрема, виконувати умови договору про
надання телекомунікаційних послуг у
разі його укладення, у тому числі
своєчасно оплачувати отримані ними
телекомунікаційні послуги.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов Договору за період з
березня 2013 року по грудень 2013 року
включно позивач надав відповідачу
послуги електрозв'язку на загальну
суму 3 197, 09 грн., що підтверджується
рахунками - актами, які наявні в
матеріалах справи, а саме:

- рахунок-акт № 001167.3.2013. за
телекомунікаційні послуги за березень
2013 року згідно з договором № 116 на суму
297, 58 грн. (арк. справи 17);

- рахунок-акт № 001167.4.2013. за
телекомунікаційні послуги за квітень
2013 року згідно з договором № 116 на суму
321, 61 грн. (арк. справи 18);

- рахунок-акт № 001167.5.2013. за
телекомунікаційні послуги за травень
2013 року згідно з договором № 116 на суму
329, 93 грн. (арк. справи 19);

- рахунок-акт № 001167.6.2013. за
телекомунікаційні послуги за червень
2013 року згідно з договором № 116 на суму
326, 50 грн. (арк. справи 20);

- рахунок-акт № 001167.7.2013. за
телекомунікаційні послуги за липень 2013
року згідно з договором № 116 на суму 326,
50 грн. (арк. справи 21);

- рахунок-акт № 001167.8.2013. за
телекомунікаційні послуги за серпень
2013 року згідно з договором № 116 на суму
327, 26 грн. (арк. справи 22);

- рахунок-акт № 001167.9.2013. за
телекомунікаційні послуги за вересень
2013 року згідно з договором № 116 на суму
295, 18 грн. (арк. справи 23);

- рахунок-акт № 001167.10.2013. за
телекомунікаційні послуги за жовтень
2013 року згідно з договором № 116 на суму
294, 10 грн. (арк. справи 24);

- рахунок-акт № 001167.11.2013. за
телекомунікаційні послуги за листопад
2013 року згідно з договором № 116 на суму
338, 16 грн. (арк. справи 25);

- рахунок-акт № 001167.12.2013. за
телекомунікаційні послуги за грудень
2013 року згідно з договором № 116 на суму
340, 27 грн. (арк. справи 26).

Згідно поданого позивачем розрахунку
ціни позову станом на 01.01.2014 року з
урахуванням проведених проплат у
відповідача існувала заборгованість в
сумі 3 042, 08 грн.

Детальний розрахунок основного боргу
наявний в матеріалах справи (арк.
справи 14).

Наявність вказаної заборгованості
також підтверджується поданою копією
Акту звіряння розрахунків за
телекомунікаційні послуги згідно з
договором № 116, підписаним та
скріпленим печатками сторін (арк.
справи 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, станом на день звернення
до суду із позовом заборгованість
відповідача за телекомунікаційні
послуги згідно з договором № 116 за
період з березня 2013 року по грудень 2013
року включно складала 3 042, 08 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові (постанова Верховного Суду
України від 23.01.12 року по справі № 37/64).

Позивачем за порушення грошового
зобов'язання нараховано відповідачу 3 %
річних в сумі 25, 45 грн. та інфляційні
втрати в сумі 14, 24 грн. (згідно заяви про
зменшення розміру позовних вимог).
Розрахунок суми трьох відсотків річних
та інфляційних втрат є арифметично
правильним, таким, що відповідає
вимогам чинного законодавства,
фактичним обставинам та матеріалам
справи. Отже, три проценти річних та
інфляційні втрати входять до складу
грошового зобов'язання, не є санкціями,
а відтак правомірно нараховані
позивачем.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом та якщо внаслідок прострочення
боржника виконання зобов'язання
втратило інтерес для кредитора, він
може відмовитися від прийняття
виконання і вимагати відшкодування
збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Відповідно до п. 5.8 Договору у разі
несплати за надані послуги
електрозв'язку понад встановлений
термін (з 21 числа місяця, що настає
після розрахункового періоду) споживач
сплачує пеню в розмірі одного відсотка
від затриманих платежів за кожну добу
затримки, згідно з чинним
законодавством.

Перевіривши розрахунок розміру пені,
судом встановлено, що позивачем
здійснено нарахування пені в сумі 60, 23
грн. по кожному окремому зобов'язанню,
виходячи з облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення, та в межах
шестимісячного строку. Період
нарахування визначено позивачем
правильно. Розрахунок пені здійснено
арифметично правильно відповідно до
вимог чинного законодавства та умов
Договору. Детальний розрахунок пені
наявний в матеріалах справи (арк.
справи 15). Отже, пеня правомірно
нарахована позивачем та заявлена до
стягнення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позивачем правомірно
нараховано та заявлено до стягнення 3
142, 00 грн., в тому числі: 3 042, 08 грн. -
основного боргу; 60, 23 грн. - пені; 14, 24 грн.
- інфляції; 25, 45 грн. - 3% річних.

При цьому, судом встановлено, що 18.03.2014
року відповідачем сплачено 3 142, 00 грн.,
тобто після порушення провадження у
справі відповідачем в повному обсязі
сплачено заборгованість за
телекомунікаційні послуги згідно з
договором № 116 за період з березня 2013
року по грудень 2013 року включно, а також
три відсотки річних, інфляційні втрати
та пеню на загальну суму 3 142, 00 грн., що
підтверджується копією платіжного
доручення № 393 від 18.03.2014 року (арк.
справи 39). Отже, станом на день розгляду
справи заборгованість відповідача, як
основний борг, так і штрафні санкції,
сплачено в повному обсязі.

Факт сплати заборгованості також не
заперечується представником позивача,
про що зазначено в протоколі судового
засідання від 03.04.2014 року (арк. справи 41).

Відповідно до п. 1-1 ч. 1. ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі якщо відсутній
предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, провадження
про стягнення з відповідача
заборгованості та штрафних санкцій за
телекомунікаційні послуги згідно з
договором № 116 за період з березня 2013
року по грудень 2013 року включно в сумі 3
142, 00 грн. підлягає припиненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України про
припинення провадження у справі
виноситься ухвала, в якій мають бути
вирішені питання про розподіл між
сторонами господарських витрат, про
повернення судового збору з бюджету, а
також можуть бути розв'язані питання
про стягнення штрафів, передбачених у
пунктах 4 і 5 частини другої статті 83
цього Кодексу.

При зверненні до суду із позовом
позивачем було сплачено 1 827, 00 грн.
судового збору, що підтверджується
оригіналом платіжного доручення № 972
від 28.02.2014 року (арк. справи 6).

Пунктом 5.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 року з останніми змінами від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
передбачено наступне.

Статтею 7 Закону України "Про судовий
збір" передбачено підстави повернення
судового збору, перелік яких є
вичерпним. У їх числі не зазначено
такої підстави, як припинення
провадження у справі (стаття 80 ГПК).
Водночас закриття провадження у
справі, про яке йдеться у пункті 5
частини першої цієї статті Закону, є
поняттям цивільного і
адміністративного судочинства,
передбаченим відповідно статтею 205
Цивільного процесуального кодексу
України і статтею 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які господарським судам у
здійсненні судочинства не
застосовуються. Таким чином,
припинення провадження у справі з
підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не
тягне за собою наслідків у вигляді
повернення сплаченої суми судового
збору.

Таким чином, оскільки спір виник з вини
відповідача, то у відповідності до ст. 49
ГПК України судовий збір в сумі 1 827, 00
грн. слід відшкодувати позивачу з
відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
Законом України "Про судовий збір", ст.
22, 33, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ч. 3 ст. 80, ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

Припинити провадження у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" () до відповідача Відділу освіти,
молоді та спорту Врадіївської районної
державної адміністрації Миколаївської
області () про стягнення
заборгованості за типовим договором №
116 про надання послуг електрозв'язку
від 17.02.2009 року в сумі 3 142, 00 грн., в тому
числі: 3 042, 08 грн. - основного боргу; 60, 23
грн. - пені; 14, 24 грн. - інфляції; 25, 45 грн. -
3% річних.

Стягнути з відповідача Відділу
освіти, молоді та спорту Врадіївської
районної державної адміністрації
Миколаївської області, вул.
Маяковського, 89, смт. Врадіївка,
Врадіївський район, Миколаївська
область, 56301 () на користь
позивача Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком", бульвар Тараса
Шевченка, 18, м. Київ, 01601 (), адреса для листування:
Миколаївська філія ПАТ "Укртелеком",
вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001:

- 1 827, 00 грн. (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.) - витрат по
сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання
ухвалою законної сили.

Ухвала може бути оскаржена відповідно
до ст. 93-95, 106 ГПК України.

Суддя
Е.М. Олейняш