м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25893/13 21.03.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Київенерго" доДочірнього
підприємства "Київська міська курортна
бальнеолікарня профспілок України"
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ"простягнення 1445936
грн. 86 коп.Представники: від позивача:
Кучкова Ю.В.-представник за
довіреністю № 91/2013/12/30-3 від 30.12.2013від
відповідача: Придачук І.А.-директор на
підставі наказу № 28-к від 04.06.2013

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.12.2013 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Публічного
акціонерного товариства "Київенерго" з
вимогами до Дочірнього підприємства
"Київська міська курортна
бальнеолікарня профспілок України"
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ" про стягнення
заборгованості за договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 15.10.2001 № 2690058 у розмірі 1445936 грн.
86 коп., в тому числі 1340874 грн. 44 коп.
основного боргу, 79766 грн. 59 коп. пені та
25295 грн. 82 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 15.10.2001 № 2690058
не виконав взяті на себе зобов'язання, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість за використану теплову
енергію за період з 01.01.2013 по 01.12.2013 у
розмірі 1340874 грн. 44 коп., крім того у
зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором позивачем
нараховано пеню у розмірі 79766 грн. 59 коп.
та 3 % річних у розмірі 25295 грн. 82 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 09.01.2014 порушено провадження у
справі № 910/25893/13 та справу
призначено до розгляду на 07.02.2014.

28.01.2014 до відділу діловодства
Господарського суду від відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

05.02.2014 до відділу діловодства
Господарського суду від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 07.02.2014 у зв'язку з
перебуванням судді Шкурдова Л.М. на
лікарняному справу № 910/25893/13 передано
на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 07.02.2014 справу № 910/25893/13 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 24.02.2014.

24.02.2014 до відділу діловодства
Господарського суду від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 24.02.2014 справу
№ 910/25893/13 передано на розгляд судді
Головіній К.І., у зв'язку з перебуванням
судді Отрош І.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 (суддя Головіна К.І.)
справу прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 21.03.2014.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
17.03.2014 справу № 910/25893/13 передано на
розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
прийнято до провадження.

У судове засідання 21.03.2014 з'явились
представники сторін та надали
пояснення по суті справи.

Представник позивача надав пояснення
по суті справи, відповідно до яких в
повному обсязі підтримав заявлені
позовні вимоги.

Представник відповідача надав
пояснення по суті справи, відповідно до
визнає розмір заявлених позовних вимог
в частині основного боргу, а також
просить суд розстрочити виконання
рішення.

У судовому засіданні 21.03.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази
та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2001 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (енергопостачальна
організація за договором) та Дочірнім
підприємством «Київська міська
курортна бальнеолікарня профспілок
України» (абонент за договором)
укладено договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді № 2690058,
предметом якого є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах
передбачених цим договором (далі -
договір).

Відповідно до cтатуту Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів Акціонерної
енергопостачальної організації
«Київенерго» (протокол № 2/2013 від
22.04.2013), Акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго» перейменована у
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» у відповідності до вимог
та положень Закону України «Про
акціонерні товариства» від 17.09.2008 №
514-VI.

Положеннями розділу 8 договору
встановлено, що даний договір набуває
чинності з дня його підписання, та діє
до 31.12.2001. Договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії не буде письмово заявлено
однією із сторін про його припинення.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору
енергопостачальна організація
зобов'язалась постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення - в період
опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року в
кількості та в обсягах згідно з
додатком 1 до договору.

Відповідно до пункту 2.3.1 договору
абонент зобов'язався додержуватися
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у додатку № 1 до договору, не
допускаючи їх перевищення, та
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії.

У відповідності до пункту 5.1 договору
облік споживання абонентом теплової
енергії проводиться по приладах
обліку.

Абонент, що має прилади обліку,
щомісячно надає енергопостачальній
організації звіт по фактичному
споживанню теплової енергії в терміни,
передбачені у додатку 1 до договору.

Положеннями пункту 4 додатку 1 до
договору передбачено, що дата зняття
абонентом показників приладів обліку -
по 25 число поточного місяця; надання
звіту в РВТ № 2 - не пізніше 28 числа. При
відсутності звіту розрахунок
виконується згідно максимальних
договірних навантажень.

Порядок розрахунків сторони погодили в
додатку № 4 до договору, відповідно до
пункту 2 якого абонент до початку
розрахункового періоду (місяця)
сплачує енергопостачальній
організації вартість заявленої у
договорі кількості теплової енергії на
розрахунковий період, з урахуванням
сальдо розрахунків на початок місяця,
або оформлює договір про заставу майна,
згідно Закону України «Про заставу», як
засіб гарантії сплати споживаємої
теплової енергії.

Згідно з додатком 3 до договору
розрахунки з абонентом за відпущену
теплову енергію енергопостачальною
організацією проводяться згідно з
тарифами, затвердженими
Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 31.07.2010 № 530,
за кожну відпущену Гігакалорію
(1Гкал/грн.) без урахування ПДВ на
потреби опалення у розмірі 401,10 грн. (89,71
%), 563 грн. 46 коп. (10,29 %), для гарячого
водопостачання у розмірі 401,10 грн. (98,0 %),
563 грн. 46 коп. (2,0 %) та для вентиляції у
розмірі 401,00 грн. (100 %).

В період дії договору можливе змінення
тарифів (пункт 3 додатку 3 до договору).

Розрахунки з абонентом за відпущену
теплову енергію у період з 01.01.2013 до
31.10.2013 проводяться енергопостачальною
організацією згідно з тарифами,
затвердженими постановою НКРРКП № 116
від 30.09.2011.

Пунктом 5 додатку 4 до договору
передбачено, що абонент щомісяця з 12 по
15 число самостійно отримує в районному
відділі теплозбуту № 2 за адресою: вул.
Червоногвардійська, буд № 38,
розрахункова група, табуляграму
фактичного споживання теплової
енергії за попередній період, акт
звірки на початок розрахункового
періоду (один примірних оформленого
акту звірки абонент повертає в РВТ).

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
договору постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та
частини 7 статті 276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Згідно зі статею 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Як встановлено судом, за період з 01.01.2013
по 31.10.2013 позивачем було поставлено
відповідачу теплову енергію на
загальну суму 1340874 грн. 44 коп. на умовах,
передбачених укладеним між сторонами
договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 15.10.2001 № 2690058.
Факт, обсяги та вартість наданих послуг
підтверджується доданими до позовної
заяви копіями відомостей обліку
споживання теплової енергії за період
з 26.12.2012 по 09.10.2013 та облікових карток за
період з січня 2013 року по жовтень 2013
року.

Судом встановлено, що абонент в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства не виконав взяті
на себе зобов'язання по оплаті
отриманої теплової енергії за період з
01.01.2013 по 31.10.2013, у зв'язку з чим станом на
01.11.2013 в останнього виникла
заборгованість перед постачальником
за спожиту теплову енергію у розмірі
1340874 грн. 44 коп. Крім того, факт
порушення умов договору визнано
відповідачем, в підтвердження чого
суду надано підписаний та скріпленим
печатками сторін акт звіряння
розрахунків за теплову енергію між ПАТ
«Київенерго» та ДП «Київська міська
курортна бальнеолікарня профспілок
України» ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" за період з 01.01.2013
по 01.12.2013.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок
заборгованості за спожиту теплову
енергію, суд вважає його обґрунтованим
та документально підтвердженим, у
зв'язку з чим вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за використану теплову
енергію за період постачання теплової
енергії з 01.01.2013 по 31.10.2013 підлягають
задоволенню у розмірі 1340874 грн. 44 коп.

У зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором на постачання
теплової енергії у гарячій воді,
позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 3% річних в
розмірі 25295 грн. 82 коп. за період
прострочення, вказаний в розрахунку,
доданому до позовної заяви (з 01.01.2013 по
31.12.2013), та пені у розмірі 79766 грн. 59 коп.
за період прострочення, вказаний в
розрахунку, доданому до позовної заяви
(з 01.05.2013 по 31.12.2013).

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 7 додатку 4 до договору
абоненту на суму боргу на початок
кожного розрахункового періоду
(місяця) електропостачальною
організацією нараховується пеня в
розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту
його повного погашення, але не більше
суми, обумовленої чинним
законодавством України.

Розглянувши розрахунок пеня, наданий
позивачем, суд зазначає, що позивачем
неправильно визначено момент початку
нарахування пені та відповідно період
нарахування пені.

Згідно з положеннями пункту 2.5
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» щодо пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 Господарського кодексу
України. Даним приписом передбачено не
позовну давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Таким чином, право на нарахування пені,
з урахування положень пункту 2 додатку 4
до договору, у позивача виникає з
першого числа кожного місяця, в якому
здійснювалось теплопостачання та
існувала заборгованість з оплати, та
період нарахування пені, з урахування
положень пункту 7 додатку 4 до договору,
визначається до моменту повного
погашення боргу.

Суд наводить власний розрахунок пені
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань з урахування положень
договору та приписів законодавства в
межах визначеного позивачем періоду
нарахування (з 01.05.2013 по 31.10.2013) окремо
щодо кожного місяця теплопостачання,
щодо якого у відповідача виник борг з
оплати:

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення360111.1801.05.2013 - 09.06.2013407.5000 %0.041
%*5919.64360111.1810.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*8839.99360111.1813.08.2013 - 31.10.2013806.5000 %0.036
%*10260.70288209.9901.05.2013 - 09.06.2013407.5000 %0.041
%*4737.70288209.9910.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*7074.96288209.9913.08.2013 - 31.10.2013806.5000 %0.036
%*8212.01182865.7301.05.2013 - 09.06.2013407.5000 %0.041
%*3006.01182865.7310.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*4488.98182865.7313.08.2013 - 31.10.2013806.5000 %0.036
%*5210.42173988.5601.05.2013 - 09.06.2013407.5000 %0.041
%*2860.09173988.5610.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*4271.06173988.5613.08.2013 - 31.10.2013806.5000 %0.036
%*4957.4867232.0301.05.2013 - 09.06.2013407.5000 %0.041
%*1105.1867232.0310.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*1650.4167232.0313.08.2013 - 31.10.2013806.5000 %0.036
%*1915.6558614.2601.06.2013 - 09.06.201397.5000 %0.041
%*216.7958614.2610.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*1438.8658614.2613.08.2013 - 31.10.2013806.5000 %0.036
%*1670.1030935.5701.07.2013 - 12.08.2013437.0000 %0.038
%*510.2330935.5713.08.2013 - 31.10.2013806.5000 %0.036
%*881.4574533.5801.08.2013 - 12.08.2013127.0000 %0.038
%*343.0674533.5813.08.2013 - 31.10.2013806.5000 %0.036
%*2123.7077944.1901.09.2013 - 31.10.2013616.5000 %0.036
%*1693.4226439.3501.10.2013 - 31.10.2013316.5000 %0.036 %*291.92

Всього:83679.81З огляду на
вищенаведене та доведення факту
несвоєчасності виконання грошового
зобов'язання за договором, вимоги
позивача про нарахування відповідачу
пені підлягають задоволенню в повному
обсязі у розмірі 79766 грн. 59 коп. за
період нарахування, визначений
позивачем: за простроченим платежем за
січень 2013 року з 01.05.2013 по 31.10.2013, за
лютий 2013 року з 01.05.2013 по 31.10.2013, за
березень 2013 року з 01.05.2013 по 31.10.2013, за
квітень 2013 року з 01.05.2013 по 31.10.2013, за
травень 2013 року з 01.05.2013 по 31.10.2013, за
червень 2013 року з 01.06.2013 по 31.10.2013, за
липень 2013 року з 01.07.2013 по 31.10.2013, за
серпень 2013 року з 01.08.2013 по 31.10.2013, за
вересень 2013 року з 01.09.2013 по 31.10.2013 та за
жовтень 2013 року з 01.10.2013 по 31.10.2013,
оскільки суд позбавлений можливості
виходу за межі позовних вимог за
відсутності про це клопотання
заінтересованої сторони (пункт 2
частини 1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
позивачем було правомірно нараховано 3
% річних. Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок 3 % річних у
розмірі 25295 грн. 82 коп., суд вважає його
обґрунтованим та таким, що відповідає
положенням договору та приписам
законодавства про порядок та строки
нарахування, у зв'язку з чим вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3 %
річних у розмірі 25295 грн. 82 коп.,
нарахованих за період прострочення з
01.01.2013 по 31.10.2013, підлягають задоволенню
у повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем
клопотання про розстрочку виконання
рішення суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про розстрочку
виконання рішення господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо. Проте,
позивачем не надано суд доказів
наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк та
наявності виняткового випадку, у
зв'язку з чим суд вважає його
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що відповідач
не позбавлений права звернутися до
суду з клопотанням про розстрочку
виконання рішення на стадії
виконавчого провадження відповідно до
норм статті 121 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про судовий збір» від 08.06.2011 року №
3674-VI, судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Згідно статті 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» від
06.12.2012, № 5515-VI, з 1 січня 2013 року
мінімальна заробітна плата у місячному
розмірі становить 1147 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4
Закону України «Про судовий збір» за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору встановлюється в
розмірі 2 відсотків ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі.

У відповідності до платіжних доручень
№ 33438 від 28.11.2013 на суму 20057 грн. 94 коп. та
№ 33452 від 28.11.2013 на суму 13175 грн. 20 коп.
позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір в розмірі 33233 грн.
14 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7
Закону України «Про судовий збір»
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи те, що при зверненні з
позовом до суду, позивачем сплачено
судовий збір в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, а саме 33233 грн. 14
коп., тоді як повинен був сплатити - 28918
грн. 74 коп., виходячи з ціни позову 1445936
грн. 86 коп. (1340874 грн. 44 коп. основний
борг, 79766 грн. 59 коп. пеня та 25295 грн. 82
коп. 3 % річних), відповідно до частини 2
статті 7 Закону України "Про судовий
збір" позивачу підлягає поверненню з
державного бюджету 4314 грн. 40 коп. (33233
грн. 14 коп. - 28918 грн. 74 коп.) судового
збору, сплаченого згідно платіжного
доручення № 33452 від 28.11.2013.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 та ч. 2 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Київська міська курортна
бальнеолікарня профспілок України"
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ" (02094, м. Київ, вул.
Попудренка, буд. 34, ідентифікаційний
код 02140024) на користь Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
(01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5,
ідентифікаційний код 00131305)
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 1340874 (один мільйон
триста сорок тисяч вісімсот сімдесят
чотири) грн. 44 коп., 3 % річних у розмірі
25295 грн. (двадцять п'ять тисяч двісті
дев'яносто п'ять) грн. 82 коп., пеню у
розмірі 79766 грн. (сімдесят дев'ять
сімдесят шістдесят шість) грн. 59 коп. та
28918 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот
вісімнадцять) грн. 74 коп. судового
збору.

3. Повернути Публічному акціонерному
товариству "Київенерго" (01001, м. Київ,
пл. Івана Франка, 5,
ідентифікаційний код 00131305) з
Державного бюджету України
(р/р 3001, Платник: Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві, Банк
платника: Головне управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код
37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у
сумі 4314 (чотири тисячі триста
чотирнадцять) грн. 40 коп. як такий, що
внесений у більшому розмірі, ніж
передбачено законом, перерахований за
платіжним дорученням № 33452 від 28.11.2013,
яке знаходиться в матеріалах справи №
910/25893/13.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 26.03.2014

Суддя
І.М. Отрош