ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 р.
Справа № 914/1863/13

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Іскра», м. Львів

до відповідача: Калісто расвєта д.у.у.
(Kalisto Rasvjeta d.o.o.), Загреб, Хорватія

про стягнення 20 144, 20 Євро (210 152, 35 грн.)

Суддя Н. Мороз

При секретарі Н. Кривка

Представники сторін:

Від позивача: Байова Х. Ю.

Від відповідача: н/з

Суть спору:

На розгляд господарського суду
Львівської області подано позов
Публічного акціонерного товариства
«Іскра», м. Львів до Калісто расвєта
д.у.у. (Kalisto Rasvjeta d.o.o.), Загреб, Хорватія
про стягнення 20 144, 20 Євро (210 152, 35
грн.).

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 21.05.2013 р.
порушено провадження у справі та
призначено розгляд на 14.06.2013 р. Ухвалою
суду від 14.06.2013 р. розгляд справи
відкладено на 10.10.2013р. та зупинено
провадження у справі до вручення
документів та проведення
Міністерством закордонних та
європейських справ Республіки
Хорватія окремих процесуальних дій та
отримання протоколів та інших
документів, складених у зв'язку з
виконанням доручення.

Ухвалою суду від 09.02.2013р.
поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 10.10.2013р. розгляд
справи відкладено на 04.02.2014р. та
зупинено провадження у справі до
вручення документів та проведення
Міністерством закордонних та
європейських справ Республіки
Хорватія окремих процесуальних дій та
отримання протоколів та інших
документів, складених у зв'язку з
виконанням доручення.

Ухвалою суду від 04.02.2014р.
поновлено провадження у справі та
відкладено розгляд справи.

25.02.2014р. розгляд справи відкладено
з підстав, викладених у відповідній
ухвалі суду.

Ухвалою суду від 13.03.2014р.
продовжено строк вирішення спору на 15
днів та відкладено розгляд справи.

В судове засідання 25.03.2014р.
представник позивача з'явився, позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві, позов просить
задоволити.

Відповідач явку повноважного
представника не забезпечив.

Ухвали суду від 21.05.2013р., 14.06.2013р.,
10.10.2013р. 04.02.2014р. 25.02.2014р. та 13.03.2014р. були
направлені на адресу Міністерства
закордонних та європейських справ
Республіки Хорватія, а також на адресу
відповідача, зазначену позивачем у
позовній заяві: Orlecka, 34 Zagreb, Hrvatska, 10 040.

Враховуючи, що сторона у справі, а
саме відповідач - Калісто расвєта д.у.у.
(Kalisto Rasvjeta d.o.o.) є іноземним суб'єктом
господарювання, оскільки знаходиться
та зареєстрований за межами України,
господарський суд вважає за необхідне
додатково застосувати наступне
законодавство: ст.123 - ст. 128 ГПК України,
Конвенцію про вручення за кордоном
судових та позасудових документів у
цивільних або комерційних справах,
Закону України «Про приєднання України
до Конвенції про вручення за кордоном
судових та позасудових документів у
цивільних або комерційних справах»,
Закон України «Про міжнародне приватне
право».

Так, відповідно до ст.1 "Конвенції
про вручення за кордоном судових та
позасудових документів у цивільних або
комерційних справах" (Гаазька
Конференція з МПП від 15.11.1965р.)
(далі-Конвенція), чинної з 01.12.2001р., ця
Конвенція застосовується у цивільних
та комерційних справах щодо випадків,
коли існує потреба в передачі судових
та позасудових документів для вручення
за кордоном.

Відповідно до ст.15 "Конвенції про
вручення за кордоном судових та
позасудових документів у цивільних або
комерційних справах" (Гаазька
Конференція з МПП від 15.11.1965р.), чинної з
01.12.2001р., якщо документ про виклик до
суду або аналогічний документ підлягав
передачі за кордон з метою вручення
відповідно до положень цієї Конвенції,
і якщо відповідач не з'явився, то судове
рішення не може бути винесено, поки не
буде встановлено, що:

a) документ був вручений у спосіб,
передбачений внутрішнім правом
запитуваної Держави для вручення
документів, складених у цій країні,
особам, які перебувають на її
території,

b) документ був дійсно доставлений
особисто відповідачеві або за його
місцем проживання в інший спосіб,
передбачений цією Конвенцією, і що, в
кожному з цих випадків, вручення або
безпосередня доставка були здійснені в
належний строк, достатній для
здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може
заявити, що суддя незалежно від
положень частини першої цієї статті
може постановити рішення, навіть якщо
не надійшло жодного підтвердження про
вручення або безпосередню доставку, у
разі, якщо виконані всі наступні умови:

a) документ було передано одним
із способів, передбачених цією
Конвенцією,

b) з дати направлення документа
сплинув термін, який суддя визначив
як достатній для даної справи і який
становить щонайменше шість місяців,

c) не було отримано будь-якого
підтвердження, незважаючи на всі
розумні зусилля для отримання його
через компетентні органи запитуваної
Держави.

Відповідно до вимог ст.125 ГПК
України та враховуючи положення
Конвенції, 21.06.2013р. Господарський суд
Львівської області звернувся до
Міністерством закордонних та
європейських справ Республіки
Хорватія з проханням про вручення за
кордоном судових або позасудових
документів, а саме копії позовної заяви
з додатками, копії ухвали від 21.05.2013р.,
та копії ухвали від 14.06.2013р. Однак,
станом на час призначений для розгляду
справи, до Господарського суду
Львівської області не надійшло
підтвердження про вручення
відповідачу вищезазначених
документів.

З моменту направлення
господарським судом Львівської
області відповідачу зазначених
документів у справі шестимісячний
термін сплинув 21.12.2013року.

Відповідно п.6 Закону України «Про
приєднання України до Конвенції про
вручення за кордоном судових та
позасудових документів у цивільних або
комерційних справах» від 19.10.2000р. №
2052-ІІІ, Верховна Рада України
постановила приєднатися від імені
України до Конвенції про вручення за
кордоном судових та позасудових
документів у цивільних або
комерційних справах, укладеної 15
листопада 1965 року в м. Гаага, з такими
заявами та застереженнями, а саме до
ст.15: « якщо виконано всі умови,
зазначені у частині другій статті 15
Конвенції, суддя незалежно від
положень частини першої статті 15
Конвенції може винести рішення,
навіть якщо не надійшло жодного
підтвердження про вручення або
безпосередню доставку документів».

Виходячи з викладеного, суд
вважає за можливе прийняти рішення в
судовому засіданні 25.03.2014р.

Рішення приймається за наявними у
справі матеріалами на підставі ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, створивши сторонам
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 32 Закону України
«Про міжнародне приватне право», зміст
правочину може регулюватися правом,
яке обрано сторонами, якщо інше не
передбачено законом. У разі
відсутності вибору права до змісту
правочину застосовується право, яке
має найбільш тісний зв'язок із
правочином. Якщо інше не передбачено
або не випливає з умов, суті правочину
або сукупності обставин справи, то
правочин більш тісно пов'язаний з
правом держави, у якій сторона, що
повинна здійснити виконання, яке має
вирішальне значення для змісту
правочину, має своє місце проживання
або місцезнаходження.

Згідно ч.1 ст.44 Закону України «Про
міжнародне приватне право», у разі
відсутності згоди сторін договору про
вибір права, що підлягає застосуванню
до цього договору, застосовується
право відповідно до частин другої і
третьої статті 32 цього Закону, при
цьому стороною, що повинна здійснити
виконання, яке має вирішальне значення
для змісту договору, є продавець - за
договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону
України "Про міжнародне приватне
право", суди можуть приймати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом, зокрема у
випадку, якщо дія або подія, що стала
підставою для подання позову, мала
місце на території України.

Згідно абз. 1 п. 5 Роз'яснень
Президії ВГСУ N 04-5/608 від 31.05.02р.,
"Господарським судам слід враховувати,
що сторони зовнішньоекономічного
договору мають право передбачити у
ньому або шляхом укладення окремої
угоди (арбітражна умова, арбітражне
застереження) передачу спорів, що
виникають з такого договору, на
вирішення третейського суду (постійно
діючого або створеного для вирішення
конкретного спору - ad hoc). Ця
домовленість повинна чітко визначати,
який саме орган вирішення спорів
обрали сторони: Міжнародний
комерційний арбітражний суд, Морську
арбітражну комісію при
Торгово-промисловій палаті України або
інший третейський суд в Україні чи за
кордоном".

Відповідно до п.8.1 Контракту,
укладеного між стронами якщо сторони
не можуть дійти згоди, то даний спір
підлягає розгляду Центром
міжнародного арбітражу і примиренню
Міжнародного арбітражу і примиренню
Міжнародного арбітражного суду
Федеральної палати економіки Австрії.

ВГСУ в листі від 01.01.2009р. "Про
узагальнення судової практики
вирішення господарськими судами
окремих категорій спорів за участю
нерезидентів", вказує на те, що
звернення до арбітражу, це право, а не
обов'язок сторони (стаття 12 ГПК України)
і це право реалізовується у
встановленому порядку (ст. 8 Закону
України "Про міжнародний комерційний
арбітраж").

Враховуючи вищезазначені норми
матеріального права та положення
Контракту, даний спір підлягає
вирішенню за місцем знаходження
продавця-позивача, а саме
господарським судом Львівської
області з застосуванням законодавства
України.

Контракт - письмова угода,
договір, за яким сторони, що його
уклали, мають взаємні зобов'язання.

17.02.2010р. між відкритим акціонерним
товариством «Іскра» (позивач, за
контрактом - продавець) та Калісто
расвєта д.у.у. (Kalisto Rasvjeta d.o.o.)
(відповідач, за контрактом - покупець)
укладено контракт №ІЕ-03/02-10, згідно
умов якого продавець продає, а покупець
купує товари за назвами, в асортименті,
по цінах і в кількості, визначеній
специфікаціями, які з моменту їх
підписання сторонами є невід'ємними
частинами цього контракту.

За юридичною природою вказаний
контракт можна ототожнити з договором
купівлі-продажу, а тому до нього
застосовуються норми глави 54
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України).

Відповідно до п. 3.1 контракту,
продаж товарів, зазначених в
специфікаціях, здійснюється на умовах
FCA Львів або CPT за правилами Інкотермс
2000р. (офіційних правил тлумачення
торговельних термінів Міжнародної
торгової палати (редакція 2000 року).
Доставка товарів здійснюється
автомобільним транспортом продавця.

Відповідно до Інкотермс, термін
FСА "франко-перевізник" означає, що
продавець здійснює поставку товару,
який пройшов митне очищення для
експорту, шляхом передання
призначеному покупцем перевізнику у
названому місці.

Згідно статті А.1 терміну FСА
(надання товару у відповідності з
договором), "Продавець зобов'язаний
надати товар із комерційним
рахунком-фактурою або еквівалентним
йому електронним повідомленням, у
відповідності з умовами договору
купівлі-продажу, а також будь-які інші
докази відповідності, які можуть
вимагатися за договором."

У відповідності до статті А.З
терміну FСА (Договори перевезення та
страхування), "а) Договір перевезення.
Немає зобов'язань. Проте, за наявності
прохання покупця або відповідної
комерційної практики, у випадку, якщо
покупець своєчасно не дав інших
указівок, продавець вправі укласти
договір перевезення на звичайних
умовах за рахунок і на ризик покупця.

У будь-якому випадку продавець
може відмовитися від укладання такого
договору. В такому разі він повинний
негайно сповістити про це покупця."

Згідно статті А.4 терміну FСА
(Поставка), "Продавець зобов'язаний
надати товар перевізнику або іншій
особі, призначеній покупцем або
обраній продавцем у відповідності зі
статтею А.З "а", у названому місці у день
чи в межах періоду, що узгоджені
сторонами для здійснення поставки.

Поставка вважається здійсненою,

а) якщо названим місцем
поставки є площі продавця: коли товар
завантажений на транспортний засіб,
наданий перевізником, що призначений
покупцем, чи іншою особою, що діє від
імені останнього;

б) якщо назване місце
перебуває за межами площ продавця: коли
товар наданий у розпорядження
перевізника чи іншої особи,
призначеної покупцем або обраної
продавцем відповідно до статті А.З "а",
нерозвантаженим з транспортного
засобу продавця.

Відповідно до ст. А8 терміну FCA
(Докази поставки, транспортні
документи або еквівалентні електронні
повідомлення), «Продавець зобов'язаний
за власний рахунок надати покупцю
звичайні докази поставки товару у
відповідності зі ст. А.4.

Згідно п. 5 правил Інкотермс 2000,
відповідно до "C"-термінів, продавець
повинен укласти договір на
перевезення, не приймаючи, проте, на
себе ризик втрати чи пошкодження
товару або додаткові витрати внаслідок
подій, що мають місце після
відвантаження та відправлення товару
(CFR, CIF, CPT і CIP).

Термін "фрахт/перевезення
оплачено до ..." означає, що продавець
здійснює поставку товару шляхом
його передання перевізнику,
призначеному ним самим. Додатково до
цього, продавець зобов'язаний оплатити
витрати перевезення товару до
названого місця призначення. Це
означає, що покупець приймає на себе
всі ризики та будь-які інші витрати,
що можуть виникнути після здійснення
поставки товару у вищезазначений
спосіб.

Під словом "перевізник"
розуміється будь-яка особа, що на
підставі договору перевезення
зобов'язується здійснити або
забезпечити здійснення перевезення
товару залізницею, автомобільним,
повітряним, морським, внутрішнім
водним транспортом або комбінацією цих
видів транспорту.

На умовах 100% післяоплати протягом
45 днів після відвантаження (згідно п.4.1
контракту), на умовах FCA (м. Львів)
поставив відповідачу товар, загальна
вартість якого становить 17 095, 55 Євро,
згідно інвойсів (рахунків-фактур) №282,
283, 284 від 26.02.2010р. (в матеріалах справи).

Відвантаження 27.02.2010р. ПАТ «Іскра»
товару та його отримання Kalisto Rasvjeta d.o.o.
підтверджується товаро-транспортною
наладною (CMR), підписаною та скріпленою
печатками сторін (в матеріалах справи).

В наданій позивачем вантажній
митній декларації № 209000011/2010/0075
міститься відмітка митного органу про
перетин кордону перевізником, датована
28.02.2010р.

Відтак, матеріалами справи
підтверджено факт належного виконання
позивачем своїх зобов'язань за
контрактом, проте факт проведення
відповідачем оплати вартості
поставленого позивачем товару
підтверджений не був, внаслідок чого, у
Kalisto Rasvjeta d.o.o. виникла заборгованість у
розмірі 17 095, 55 Євро.

Відповідно до ст.526 ЦК України та
ст.193 ГК України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та
ч.7 статті 193 ГК України, одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, крім випадку коли право
такої відмови встановлено договором
або законом.

Відповідно до п.4.3 контракту,
умови оплати товару, що поставляється -
100% післяоплата на протязі 45 днів після
відвантаження.

Всі розрахунки і ціни цього
контракту викладені і здійснюються в
Євро (п.2.1).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 статті 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Частиною 2 статті 692 ЦК України
передбачено що покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару.

Стаття 216 ГК України встановлює,
що учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування саме до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених законами та
договором. При цьому, у відповідності
до ст. 218 ГК України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. Відсутність у боржника
необхідних коштів, а також порушення
зобов'язання контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно поданого розрахунку,
позивачем за період з 14.04.2010р. по 04.04.2013р.
правомірно нараховано відповідачу 3%
річних у розмірі 1 524, 54 Євро, що у
гривневому еквіваленті становить 15 900,
95 грн.

Крім того позивач просить
стягнути з відповідача інфляційні
втрати за період з квітня 2010р. по лютий
2013р. у розмірі 1 524, 11 Євро.

Однак з приводу нарахування
позивачем інфляційних втрат
відповідачеві, суд зазначає наступне.

Відповідно до Оглядового листа
ВГСУ від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 «Про деякі
питання практики застосування
господарськими судуми законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», вираження у
договорі грошових зобов'язань в
іноземній валюті не суперечить чинному
законодавству, однак унеможливлює
урахування розрахованого Державним
комітетом статистики України індексу
інфляції для обґрунтування вимог,
пов'язаних із знеціненням валюти боргу,
оскільки офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики України, визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто зменшення
купівельної спроможності гривні, а не
іноземної валюти.

Відтак, вимога позивача про
стягнення з відповідача 1 524, 11 Євро
інфляційних втрат задоволенню не
підлягає.

У відповідності з п. 4 ч.3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми
процесуального закону спрямовані на
реалізацію статті 4-3 ГПК України.
Згідно з положеннями цієї статті
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов
висновку про те, що відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань, а відтак, позовні вимоги
підлягають до задоволення частково.

З огляду на те, що спір виник з
вини відповідача, судові витрати,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 625, 692 ЦК
України, ст.ст. 193, 216, 218 ГК України, ст.
ст. 43, 33, 49, 82, 84, 85, 86, 116, 117, 123-128 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Kalisto Rasvjeta d.o.o. Orlecka, 34
Zagreb, Hrvatska, 10 040 (Калісто расвєта д.у.у. 10
040, м. Загреб, вул. Орлецька, 34, Хорватія)
(Zagrebecka banka 10 000, Paromlinska,2, Zagreb, SWIFT: ZABAHR2X, IBAN:
101298954) на користь публічного
акціонерного товариства «Іскра», м.
Львів, вул. Вулецька, 14 (PJSC "Iskra", 79066, Ukraine,
Lviv, Vuletska Str.14) () - 17 095, 55
Євро (що в гривневому еквіваленті
становить 178 306, 58 грн.) - основного боргу,
1 524, 54 Євро (що в гривневому еквіваленті
становить 15 900, 95 грн.) - 3% річних, 3 884, 03
грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК
України.

Рішення складено 28.03.2014р.

Суддя
Мороз Н.В.