ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

28 березня 2014 року
Справа № 16/2

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Антрацит Луганської області,

до Державного підприємства
"Ровенькиантрацит", м. Ровеньки
Луганської області, -

про стягнення 19034 грн. 36 коп..

Суддя господарського суду
Луганської області Середа А.П.,

при секретарі судового засідання
Скоковій К.Л.,

в присутності учасників судового
процесу:

від позивача (заявник) - ОСОБА_1 - фізична
особа-підприємець, - паспорт серії
НОМЕР_2, виданий Антрацитівським МВ
УМВСУ в Луганській області 14.12.1999;

від відповідача - представник не
з'явився;

від підрозділу примусового виконання
рішень - Відділу державної виконавчої
служби Ровеньківського міського
управління юстиції Луганської області
- представник не з'явився, -

розглянувши матеріали справи, -

В С Т А Н
О В И В :

суть справи: 03.10.2005 позивач звернувся до
господарського суду Луганської
області з позовом до Державного
підприємства "Ровенькиантрацит" (далі -
ДП "Ровенькиантрацит"), в якому було
заявлено вимогу про стягнення з
останнього боргу у сумі 19034,36 грн.

Рішенням суду від 01.11.2005, яке не
оскаржувалося та набрало законної
сили, позов задоволено повністю.

З метою його примусового
виконання 18.11.2005 судом на користь
стягувача (позивача) видано наказ №16/2
від 14.11.2005, який міг бути пред'явлений до
виконання до 13 листопада 2008 (т. 1 а.с.57).

05.11.2009 стягувач (позивач)
звернувся до господарського суду з
заявою про поновлення пропущеного
строку та видачу дублікату наказу
господарського суду Луганської
області № 16/2 від 14.11.2005.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 11.12.2009,
залишеною без змін постановою
Луганського апеляційного
господарського суду від 11.05.2010 та
постановою Вищого господарського суду
України від 12.08.2010, у задоволенні даної
заяви відмовлено.

03.03.2014 позивач звернувся до
господарського суду Луганської
області з заявою від 25.02.2014 за вих.№б/н
(а.с.44-46), згідно якій просить видати
йому дублікат наказу суду у справі №16/2
від 14.11.2005 та відновити строк його
пред'явлення до виконання, посилаючись
при цьому на рішення Європейського
суду з прав людини від 07.11.2013 у справі
"Віннік та інші проти України" (заява
№13977/05 та 45 інших заяв) (том 2, а.с.68-79).

За результатами розподілу
автоматизованою системою
документообігу суду у відповідності до
вимог ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України дана
заява передана на розгляд судді Середі
А.П.

На підставі ст.77 ГПК України
розгляд заяви було відкладено з 20.03.2014
до 28.03.2014 - у зв'язку з неявкою
представника Відділу державної
виконавчої служби Ровеньківського
міського управління юстиції
Луганської області (далі - ВДВС) та
невиконанням ним вимог суду про
надання документів та доказів.

До початку судового засідання 28.03.2013
від позивача (стягувача) надійшло
клопотання про відмову від здійснення
фіксації судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке судом задоволено.

У судовому засіданні він заявлені
вимоги підтримав повністю та пояснив,
що наказ господарського суду
Луганської області №16/2 від 14.11.2005 до
цього часу ним не пред'являвся до
виконання, оскільки він не міг цього
зробити у зв'язку з закінченням терміну
його пред'явлення для примусового
виконання.

Відповідач до цього судового
засідання не з'явився без пояснення
причин, хоча належним чином був
поставлений до відома про дату, час та
місце судового слухання, що
підтверджується матеріалами справи
(том 2, а.с.94;95-96;97-98 та ін.)

Проти задоволення заяви
стягувача заперечує, вважаючи її такою,
що не підлягає задоволенню, та просить
припинити провадження за заявою,
оскільки, на його думку, уже маються
процесуальні рішення компетентних
судів про відмову у задоволенні
аналогічного клопотання (заперечення
на заяву від 20.03.2014 за вих. № б/н) (том 2,
а.с.91).

ВДВС до судових засідань не
з'явився без пояснення причин,
витребуваних судом документів не
надав, хоча належним чином був
поставлений до відома про дату, час та
місце судових слухань, що
підтверджується матеріалами справи
(том 2, а.с.87-88;97-98 та ін.).

Заявник (стягувач) не заперечив
проти розгляду його заяви за
відсутності відповідача та ВДВС.

З урахуванням викладеного,
приймаючи до уваги обставини справи та
наявні у ній докази, керуючись
ст.ст.43,22,32-36,43 та 75ГПК України, суд
вважає за можливе здійснити розгляд
заяви по суті у цьому судовому
засіданні за відсутності
представників відповідача та ВДВС, - на
підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши заявника (стягувача),
дослідивши наявні докази, суд дійшов
висновку, що заява підлягає
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Частиною п'ятою ст. 124 Конституції
України встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

З нею кореспондується стаття 115
ГПК України, в силу якої рішення,
ухвали, постанови господарського
суду, що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Станом на день видачі
господарським судом на користь
позивача (заявника) наказу №16/2 від
14.11.2005 статтею 118 ГПК України (у чинній
на той час редакції) було встановлено,
що виданий стягувачеві наказ може бути
пред'явлено до виконання не пізніше
трьох років з дня прийняття рішення,
ухвали, постанови або закінчення
строку, встановленого у разі
відстрочки виконання судового
рішення або після винесення ухвали
про поновлення пропущеного строку
для пред'явлення наказу до виконання.

Відповідно до частини першої ст. 119 ГПК
України у разі пропуску строку для
пред'явлення наказу до виконання з
причин, визнаних господарським судом
поважними, пропущений строк може бути
відновлено.

Статтею 120 ГПК України встановлено, що у
разі втрати наказу господарський суд
може видати його дублікат, якщо
стягувач або державний виконавець
звернувся із заявою про це до
закінчення строку, встановленого для
пред'явлення наказу до виконання.

З обставин справи відомо, що
позивач (заявник) звернувся до
господарського суду з заявою про
видачу дублікату наказу та поновлення
строку для його примусового виконання
05.11.2009, тобто фактично через рік після
витоку трирічного терміну для
пред'явлення наказу до примусового
виконання, - з огляду на що та з
урахуванням українського
національного законодавства у видачі
дублікату наказу та поновленні терміну
для його примусового виконання
повноважним господарським судом
України було відмовлено.

У зв'язку з цією обставиною
позивач (заявник) звернувся до
Європейського суду з прав людини з
позовом до держави Україна, який
рішенням від 07.11.2013 у справі "Віннік та
інші проти України" (заява №13977/05 та 45
інших заяв) (том 2, а.с.68-79) зобов'язав
державу Україна, зокрема, протягом
трьох місяців виконати рішення
національних судів, ухвалені на
користь заявників, які залишаються
невиконаними.

З огляду на викладене при
вирішенні заяви ФОП ОСОБА_1
господарський суд керується наступним.

Згідно частині 1 ст. 4 ГПК України
господарський суд вирішує
господарські спори на підставі
Конституції України, цього Кодексу,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

До числа останніх належить
Конвенція про захист прав людини і
основоположних свобод (1950 року),
ратифікована Україною шляхом
прийняття Закону від 17.07.1997 року
№475/97-ВР (далі - Конвенція).

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції
кожен при вирішенні питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на справедливий і відкритий розгляд
упродовж розумного строку належним і
безстороннім судом, встановленим
законом.

В силу її статті 13 кожен, чиї права і
свободи, викладені у цій Конвенції,
порушуються, має право на ефективний
засіб правового захисту у відповідному
національному органі.

Крім того, під час розгляду заяви
позивача (стягувача) суд керується
статтею першою Першого протоколу до
вищеназваної Конвенції, згідно якій
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном,
ніхто не може бути позбавлений свого
майна інакше, як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права.

В силу ст. 46 Конвенції рішення
Європейського суду з прав людини є
обов'язковим до виконання державою, яка
її ратифікувала.

З даною статтею кореспондується стаття
2 спеціального Закону України від 23.02.2006
№3477-ІУ "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" (далі - Закон №3477-ІУ),
відповідно до якої рішення є
обов'язковими до виконання Україною
відповідно до ст. 46 Конвенції. Порядок
виконання Рішення визначається цим
Законом, Законом України "Про виконавче
провадження", іншими
нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей, що
передбачені цим Законом.

З огляду на викладене вищезгадане
рішення Європейського суду з прав
людини підлягає обов'язковому
виконанню державою Україна, зокрема, в
частині виконання рішення
національного суду, ухваленого на
користь позивача, яке на день прийняття
Рішення Євросуду залишилося не
виконаним.

Такий висновок прямо витікає з
приписів статті 10 Закону №3477-ІУ, якою
встановлено, що з метою забезпечення
відновлення порушених прав Стягувача,
крім виплати відшкодування, вживаються
додаткові заходи індивідуального
характеру, до числа яких, зокрема,
віднесено: відновлення настільки,
наскільки це можливо, попереднього
стану, який Стягувач мав до порушення
Конвенції; повторний розгляд справи
судом, включаючи відновлення
провадження у справі.

Як відомо з обставин справи,
порушенням прав Стягувача у даному
випадку є неможливість виконання
рішення господарського суду
Луганської області від 01.11.2005 у справі
№16/1, оскільки Стягувачу відмовлено у
видачі дублікату наказу суду №16/2 від
14.11.2005 та відновленні терміну для його
пред'явлення до примусового виконання.

Отже, держава Україна в особі
господарського суду Луганської
області на виконання Рішення Євросуду
зобов'язана вжити заходів до
поновлення прав Стягувача (заявника у
даній справі) саме щодо видачі
дублікату наказу суду та поновлення
строку для його примусового виконання.

В силу ст.116 ГПК України виконання
рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Оскільки позивачем (стягувачем)
згідно з приписами національного
законодавства втрачено як сам наказ
господарського суду №16/2 від 14.11.2005, так
і термін для його пред'явлення з метою
примусового виконання, - то на
виконання вищезгаданого Рішення
Євросуду його права підлягають
поновленню відповідно до приписів
статтей 119 та 120 ГПК України.

При вирішенні заяви стягувача суд
також враховує наступне.

Станом на день її вирішення до
Закону України "Про виконавче
провадження" Законом України від 04.11.2010
№2511-УІ внесено зміни, у тому числі - до
ст. 22, якою врегульовано строки
пред'явлення виконавчих документів до
виконання, у т.ч. наказу господарського
суду - протягом одного року.

Суд дійшов висновку, що
вищенаведене повністю спростовує
заперечення відповідача проти заяви
позивача (стягувача).

За таких обставин заява останнього про
видачу дублікату наказу та про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення наказу до виконання
підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного,
ст.ст.6,13,46 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (1950
року), ст.22 Закону України від 21.04.1999
№606-ХІV "Про виконавче провадження",
керуючись ст.ст.43,47,32-35,43,75,86,119 та 120
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Луганської
області

УХВАЛИВ:

1.Заяву Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 від 25 лютого 2014
року за вих. №б/н - про видачу дублікату
наказу господарського суду Луганської
області №16/2 від 14 листопада 2005 року та
поновлення строку його пред'явлення до
виконання - задовольнити повністю.

2.Видати Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який
мешкає за адресою: селище Кріпенський,
АДРЕСА_1, - дублікат наказу
господарського суду Луганської
області від 14 листопада 2005 року у
справі №16/2.

3.Поновити строк пред'явлення
наказу господарського суду Луганської
області №16/2 від 14 листопада 2005 року та
встановити його у межах одного року від
дня набрання чинності цією ухвалою.

4.Ця ухвала є невід'ємною частиною
дублікату наказу господарського суду
Луганської області №16/2 від 14 листопада
2005 року.

Суддя
А.П.
Середа