ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" квітня 2014 р.Справа № 916/144/14

За позовом: ОСОБА_1, учасника ТОВ
"Ланжерон і К";

до відповідачів: 1.Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛАНЖЕРОН і
К";

2. Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль", в особі
Одеської обласної
дирекції АТ "Райфайзен Банк Аваль";

про визнання недійсним договору поруки

Суддя Горячук Н.О.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідачів: 1. ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К":
не з'явився;

2. ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль", в особі Одеської обласної
дирекції АТ "Райфайзен Банк Аваль": за
дов. Ляшенко Ю.А.;

Суть спору: ОСОБА_1, учасник ТОВ
"Ланжерон і К" звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛАНЖЕРОН і К" та
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль", в особі
Одеської обласної дирекції АТ
"Райфайзен Банк Аваль" про визнання
недійсним договору поруки від 16.08.2006р.,
укладеного між ТОВ "Ланжерон і К" та
АППБ "Аваль".

Відповідач ПАТ "Райффайзен Банк Аваль",
в особі Одеської обласної дирекції АТ
"Райфайзен Банк Аваль" проти позовних
вимог заперечує з підстав викладених у
відзиві на позовну заяву.

01.04.2014р. в судовому засіданні
відповідач ПАТ "Райффайзен Банк Аваль",
в особі Одеської обласної дирекції АТ
"Райфайзен Банк Аваль" звернувся до
суду з заявою про застосування строків
позовної давності.

Відповідач ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К" явку свого
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, витребувані документи не
надав, у зв'язку з чим, справа
розглядається на підставі ст. 75 ГПК
України за наявними документами.

Розглядом матеріалів справи
встановлено наступне:

Згідно зі змінами до Статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛАНЖЕРОН і К"
внесеними на підставі рішення
загальних зборів ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К" від
16.07.2004р. та зареєстрованими
Роздільнянською районною державною
адміністрацією за №1000002 від
30.07.2004р. учасником ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К" є
громадянин України ОСОБА_1 з часткою
2800,00грн. або 20% статутного фонду.

16.08.2006р. між Акціонерним
поштово-пенсійним банком „Аваль" та
ОСОБА_6 було укладено кредитний договір
№014/0077/74/63192, до умов якого ОСОБА_6 було
надано кредит у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 460000,00дол.США терміном на 237
місяців з 16.08.2006р. по 16.05.2016р.

З метою забезпечення грошових
зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним
договором №014/0077/74/63192 від 16.08.2006р. між
Акціонерним поштово-пенсійним банком
„Аваль" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЛАНЖЕРОН і К" 16.08.2006р.
укладено договір поруки, згідно якого у
разі відсутності у ОСОБА_6 коштів в
національній валюті для повернення
кредиту або відсотків за їх
користування, Акціонерний
поштово-пенсійний банк „Аваль" має
право на примусове списання коштів в
іноземній валюті з рахунків ТОВ
"ЛАНЖЕРОН і К" у розмірі еквівалентному
сумі заборгованості в національній
валюті за кредитним договором з
можливим їх продажем на МВРУ по курсу
МВРУ визначеному на день продажу цієї
валюти та подальшим погашенням
заборгованості за кредитом по
кредитному договору.

Позивач стверджує, що договір поруки
від 16.08.2006р. є незаконним, оскільки
підписувався з боку ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К"
його директором ОСОБА_6 без належних
повноважень, оскільки за договором
поруки ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К" приймало на
себе зобов'язання перед банком на суму
460000,00дол.США, попереднє затвердження
такого договору у відповідності до
п.7.3.6. Статуту ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К" повинно
відбуватися Загальними зборами ТОВ
"ЛАНЖЕРОН і К", однак загальні збори по
цьому питанню не проводилися, жодних
рішень з цього приводу не приймалося.

Позивач звернувся з заявою про
поновлення строку для звернення до
суду з позовною заявою посилаючись на
те, що йому стало відомо про укладення
вищезазначених договорів лише у 2012р.
коли на адресу ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К"
надійшла копія позовної заяви ПАТ
„Райффайзен Банк Аваль" від 27.02.2012р.
№с-16-114-1/957 до відповідача ОСОБА_6 з
грошовими вимогами на загальну суму
3810032,25грн., яка адресувалася до
Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідач Публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль", в
особі Одеської обласної дирекції АТ
"Райфайзен Банк Аваль" проти позову
заперечує, посилаючись на те, що
позивачем пропущений строк позовної
давності при поданні позовної заяви, а
посилання позивача на те, що йому стало
відомо про спірний договір лише у 2012р.
спростовуються тим, що при підписанні
додаткової угоди до кредитного
договору до банку був поданий витяг з
протоколу загальних зборів учасників
ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К" №37 від 16.03.2010р. про
передачу повноважень на підписання
договору №014/0077/74/63192/01 від 16.03.2010р. від
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 Згідно витягу з
протоколу №37 на зборах були присутні
всі учасники ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К", що
володіють 100% статутного капіталу, в
тому числі і позивач.

В судовому засіданні від 01.04.2014р.
відповідачем ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" в особі Одеської обласної
дирекції АТ "Райфайзен Банк Аваль" було
подано доповнення до заперечення на
позовну заяву в яких відповідач
просить застосувати строки позовної
давності та відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог про
визнання договору поруки недійсним.

Відповідно до приписів ст. 16. ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема:
визнання правочину недійсним.

Згідно до ч.1 ст.1054 Цивільного Кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 1049 Цивільного Кодексу України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику в строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

З матеріалів справи вбачається,
що16.08.2006р. між Акціонерним
поштово-пенсійним банком „Аваль" та
ОСОБА_6 укладено кредитний договір
№014/0077/74/63192, відповідно до умов якого
ОСОБА_6 було надано кредит у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 460000,00дол.США терміном на 237
місяців з 16.08.2006р. по 16.05.2016р.

З метою забезпечення грошових
зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним
договором від 16.08.2006р. було укладено
договір поруки, до умов якого у разі
відсутності у ОСОБА_6 коштів в
національній валюті для повернення
кредиту або відсотків за їх
користування згідно кредитного
договору №014/0077/74/63192 від 16.08.2006р.,
Акціонерний поштово-пенсійний банк
„Аваль" має право на примусове
списання коштів в іноземній валюті з
рахунків ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К" у розмірі
еквівалентному сумі заборгованості в
національній валюті за кредитним
договором з можливим їх продажем на
МВРУ по курсу МВРУ визначеному на день
продажу цієї валюти та подальшим
погашенням заборгованості за кредитом
по кредитному договору.

Ст. 193 Господарського Кодексу України,
ст. 526 Цивільного Кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов`язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов`язань не допускається,
крім випадків, передбачених законом.
(ч.ч.1, 7 ст. 193 Господарського кодексу
України).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського
Кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Цивільного
кодексу України позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Поняття позовної давності міститься у
статті 256 Цивільного кодексу України -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Порядок обчислення позовної давності в
силу вимог частини другої ст. 260
Цивільного кодексу України не може
бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.261 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Перебіг позовної давності щодо вимог
про визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до ч.1 ст. 261
Цивільного кодексу України - від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила
(Постанова, Пленуму Верховного Суду
України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними".

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу стало відомо про порушення
його прав як учасника ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К"
у 2010р. згідно витягу з протоколу
загальних зборів учасників ТОВ
"ЛАНЖЕРОН і К" №37 від 16.03.2010р. про
передачу повноважень на підписання
договору №014/0077/74/63192/01 від 16.03.2010р. від
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 на яких були присутні
всі учасники ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К", що
володіють 100% статутного капіталу, в
тому числі і позивач.

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення (п.2.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

Пунктом 5.ст.267 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини. Закон не визначає, з
чиєї ініціативи суд визнає причини
пропущення позовної давності
поважними. Як правило, це здійснюється
за заявою (клопотанням) позивача з
наведенням відповідних доводів і
поданням належних та допустимих
доказів. (п.2.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

Подана Позивачем заява про поновлення
строку для звернення до суду не містить
поважних причин пропуску строку на
оскарження спірного договору. Наведена
Позивачем обставина, яка
унеможливлювала своєчасне подання
позову про визнання недійсним
договору, а саме те, що йому стало
відомо про укладений договір лише у
2012р. коли на адресу ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К"
надійшла копія позовної заяви ПАТ
„Райффайзен Банк Аваль" від 27.02.2012р.
№с-16-114-1/957 до відповідача ОСОБА_6 з
грошовими вимогами на загальну суму
3810032,25грн., яка адресувалася до
Приморського районного суду м. Одеси
спростовується матеріалами справи
(Протокол №37 загальних зборів
учасників ТОВ "ЛАНЖЕРОН і К" від
16.03.2010р.).

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Заява відповідача Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль", в особі Одеської обласної
дирекції АТ "Райфайзен Банк Аваль" про
застосування строків позовної
давності обґрунтована, підтверджена
матеріалами справи та підлягає
задоволенню.

Позивачем в порушення приписів ст.ст.
33,34 Господарського процесуального
кодексу України не було надано
належних доказів порушення
Відповідачем прав Позивача, в інші
строки, ніж встановлено судом.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку зі
спливом строків позовної давності суд
відмовляє в позові ОСОБА_1, учасника ТОВ
"ЛАНЖЕРОН і К" про визнання недійсним
договору поруки від16.08.2006р.

Судові витрати покладаються на
позивача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст. ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України суд,

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 07.04.2014р.

Суддя
Горячук Н.О.