ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 року
Справа № 912/1782/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Кощеєв І.М.
(доповідач)

суддів: Євстигнеєва О.С.,
Павловського П.П.

секретар судового засідання
Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: представник у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

від відповідача-1: представник у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

від відповідача-2: представник у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХХІ- ВІК"

на рішення господарського суду
Кіровоградської області від 06.02.2014 р. у
справі

за позовом Прокурора м.
Кіровограда в інтересах держави

до відповідача-1: Кіровоградської
міської ради,

м. Кіровоград

до відповідача-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю "ХХІ-ВІК",

м. Кіровоград

про визнання недійсним та скасування
рішення та визнання недійсним
договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 06.02.2014 р. (
головуючий суддя: Тимошевська В. В.,
судді: Колодій С. Б. та Поліщук Г. Б. )
позов задоволено повністю - визнано
недійсним та скасовано п. 199 рішення
Кіровоградської міської ради від 08.12.2005
р. № 1597 "Про регулювання земельних
відносин"; визнано недійсним на
майбутнє договір оренди землі від
03.05.2006 р. № 164, укладений між
Кіровоградською міською радою та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ХХІ-ВІК",
зареєстрований в Кіровоградській
регіональній філії державного
підприємства Центру державного
земельного кадастру при Держкомземі
України по земельних ресурсах, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 04.05.2006 р. за № 68.

Приймаючи рішення, господарський суд
виходив з того, що матеріалами справи
не підтверджено наявність розробленої
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) на
момент її затвердження п. 199 рішення
Кіровоградської міської ради від 08.12.2005
р. № 1597. Отже, спірним пунктом
затверджено технічну документацію за
її фактичної відсутності та надано
згідно рішення ТОВ "ХХІ-ВІК" в оренду
земельну ділянку, межі якої не
встановлено в натурі ( на місцевості ),
чим порушено, зокрема, приписи ст. 20
Закону України "Про землеустрій" щодо
обов'язковості землеустрою та норми
Земельного кодексу України і Закону
України "Про оренду землі" стосовно
вимог про надання в оренду земельної
ділянки з визначеними в натурі межами.
Встановлення факту незаконності п. 199
рішення Кіровоградської міської ради,
означає відсутність передбаченої
нормою ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу
України обов'язкової передумови для
укладення договору оренди землі -
рішення відповідного органу місцевого
самоврядування. В свою чергу вказане
означає невідповідність укладеного
між Кіровоградською міською радою та
ТОВ "ХХІ-ВІК" договору оренди землі від
03.05.2006 р. № 164, вимогам закону, зокрема,
ст. 116, ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу
України в редакції, які діяли на момент
укладення оспорюваного у справі
договору, що є підставою для визнання
такого договору недійсним на підставі
ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу
України.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду першої інстанції,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ХХІ- ВІК" звернулося
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Так, в апеляційній скарзі, в
обґрунтування своїх доводів,
Відповідач-2 посилається на те, що
підприємство в даний час не має
можливості надати технічну
документацію із землеустрою спірної
земельної ділянки, ці документи
незнайдено після обшуку. Оспорюваний
договір оренди укладений у
відповідності з діючим законодавством
на момент укладення договору. Більше
того, рішення № 1597 від 08.12.2005 р. прийняте
в межах повноважень, визначених
Конституцією України та законами.
Таким чином, всі вимоги щодо передачі
земельної ділянки по вул. Героїв
Сталінграда, 7-а в оренду ТОВ «ХХІ-ВІК»
Кіровоградською міською радою були
дотримані, а тому оскаржуваний п. 199 не
суперечить вимогам чинного
законодавства та не може бути визнаний
недійсним та скасованим.

Також, Відповідач-2 вважає, що
поданий прокурором м. Кіровограда
позов є безпідставним у зв'язку з
поданням його з порушенням вимог,
встановлених Конституцією України, ГПК
України та закону України «Про
прокуратуру». Позов прокурора м.
Кіровограда не містить жодного
посилання на таке, які інтереси держави
порушені; чим саме порушено інтереси
держави; немає у позові обґрунтування
необхідності захисту інтересів
держави. Відповідач своїми діями (
бездіяльністю ) ніколи не порушував
матеріальні та інші інтереси держави
та у позовній заяві прокурором не
вказано жодного факту порушення
державних інтересів. Оскільки рішення,
на підставі якого відбулась передача
ТОВ «ХХІ-ВІК» земельної ділянки в
оренду прийняте у відповідності до
положень чинного законодавства, то і
договір оренди не може вважатись
недійсним.

Відповідач-2 зазначає на те, що в
частині визнання договору оренди
земельної ділянки, укладеного між
сторонами, взагалі відсутній спір про
право, оскільки як Земельним кодексом
так і судовою практикою встановлено, що
з вимогою про визнання угоди недійсною
може звертатись або власник земельної
ділянки, або інша зацікавлена особа, що
має право на придбання земельної
ділянки, яка є предметом спірного
договору. Крім того, відповідно до п. 2.8.
постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 11
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
щодо вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, застосовується
загальна позовна давність ( ст. 257 ЦК
України). Відповідно до ст. 267 позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якою
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014 р. у справі № 912/1782/13, апеляційну
скаргу прийнято до розгляду колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Кощеєв І.М., судді: Бахмат Р.М.,
Євстигнеєв С.О. Розгляд призначено на
20.03.2014 р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Коваль Л.А. № 153 від 19.03.2014 р.
справу № 912/1782/13, у зв'язку із
знаходженням на лікарняному судді
Бахмат Р.М., передано до розгляду
колегії суддів у складі: головуючий
суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), суддів
Євстигнеєва О.С., Павловського П.П.

В судове засідання представники
відповідачів не з'явилися, про дату, час
і місце проведення судового засідання
були повідомлені належним чином.
Клопотання про відкладення розгляду
справи від відповідачів до суду не
надходило.

Від Відповідача-1 до суду надійшла
заява про проведення розгляду справи
за відсутністю представника
Кіровоградської міської ради.

Представник Прокурора також в судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином. У
запереченнях на апеляційну скаргу, що
надійшли до суду вбачається, що
Прокурор просить суд апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Кіровоградської
області без змін.

Враховуючи те, що залучені до
матеріалів справи докази дозволяють
визначитись відносно законності
оскаржуваного рішення, судова колегія
дійшла до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги у
відсутності представників сторін та
Прокурора, які не скористалися своїм
правом з'явитись в судове засідання.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, доводи, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню в силу
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи -
28.10.2013 р. до прокуратури м. Кіровограда
надійшов лист Державної інспекції
сільського господарства в
Кіровоградській області №4425/1 від
28.10.2013 "Про надання інформації", із
змісту якого слідує, що в ході
вивчення матеріалів відведення земель
на території м. Кіровограда
Держсільгоспінспекцією в
Кіровоградській області було
встановлено, зокрема, що в справі по
укладенню договору з ТОВ "ХХІ-ВІК" від
03.05.2006 р. № 164, зареєстрованого 04.05.2006 р.
№ 68 щодо оренди земельної ділянки
площею 0,14 га для розміщення офісу по
вул. Героїв Сталінграда, 7-а, терміном на
10 років, містяться не всі необхідні
документи ( а. с. 23-24 ).

Для здійснення перевірки в порядку
нагляду за додержання і застосуванням
законів у Кіровоградській міській раді
прокурором м. Кіровограда 28.10.2013 р.
прийнято постанову про проведення
перевірки ( а. с. 108 ).

На підставі зазначеної постанови
прокурором проведено перевірку, під
час якої встановлено порушення вимог
земельного законодавства при передачі
Кіровоградською міською радою в
оренду ТОВ "ХХІ-ВІК" земельної ділянки,
що і стало підставою для звернення до
господарського суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування", акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.
Суд визнає незаконним та скасовує
нормативно-правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Статтею 14 Конституції України
унормовано, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.

Згідно статті 4 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" об'єктом державного
контролю за використанням та охороною
земель є всі землі в межах території
України.

Основними завданнями державного
контролю за використанням та охороною
земель є, зокрема, забезпечення
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
фізичними та юридичними особами
земельного законодавства України ( ст. 2
названого вище Закону).

Отже, порушення вимог закону при
наданні в оренду земельної ділянки
порушує інтереси держави у сфері
контролю за використанням та охороною
земель, ефективного використання
земельних ресурсів.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" державний контроль за
використанням та охороною земель усіх
категорій та форм власності здійснює
центральний орган виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої
влади, відповідно до Указу Президента
України від 13.04.2011 р. № 459/2011, є Державна
інспекція сільського господарства
України

Положенням про Державну інспекцію
сільського господарства України,
затвердженим Указом Президента
України від 13.04.2011 р. № 459/2011, визначені
повноваження та завдання
Держсільгоспінспекції сільського
господарства та передбачено, що
основними завданнями
Держсільгоспінспекції України,
відповідно до п. 3 даного Положення, є:
реалізація державної політики у сферах
здійснення державного нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі та внесення на розгляд
Міністра пропозицій щодо формування
державної політики у зазначених
сферах.

Держсільгоспінспекція України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи - державні інспекції сільського
господарства в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, районах (п. 6 Положення).

З приписів ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
вбачається, що у разі звернення
державного органу з відповідним
позовом, необхідним є з'ясування
наявності у нього передбаченого
законодавчим актом, тобто законом,
повноваження на подання позову до суду.

Між тим, Держсільгоспінспекція не
наділена повноваженнями звертатися до
суду з позовами.

Відповідно до Закону України від 18.09.2012
р. № 5288-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України з питань
удосконалення діяльності прокуратури"
у ст. 2 та ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України
внесені зміни, а саме: частину другу ст.
2 Господарського процесуального
кодексу України доповнено реченням
такого змісту: "У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві". Ч. 2 ст. 29
Господарського процесуального кодексу
України доповнено реченням такого
змісту: "У разі прийняття господарським
судом позовної заяви, поданої
прокурором в інтересах держави, в якій
зазначено про відсутність органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах, або
про відсутність у такого органу
повноважень щодо звернення до
господарського суду, прокурор набуває
статусу позивача."

Також внесені зміни до ст. ст. 35, 36
Закону України "Про прокуратуру", де
визначено здійснення представництва
прокурором в суді державних інтересів,
та визначено, що таке має місце за
наявності порушень або загрози
порушень інтересів держави.

Таким чином, за наявності підстав,
передбачених вказаними статями, з
метою представництва держави, прокурор
має право в порядку, передбаченому
процесуальним законом, звертатися до
суду з позовами.

Зміст поняття "державні інтереси"
розглянуто в рішенні Конституційного
Суду України у справі щодо офіційного
тлумачення положень ст. 2 Арбітражного
процесуального кодексу України (справа
про представництво прокуратурою
України інтересів держави в
арбітражному суді) від 08.04.1999 р., в якому
зазначено, що державні інтереси
закріплюються як нормами Конституції
України, так і нормами інших правових
актів. Інтереси держави відрізняються
від інтересів інших учасників
суспільних відносин. В основі перших
завжди є потреба у здійсненні
загальнодержавних (політичних,
економічних, соціальних та інших) дій,
програм, спрямованих на захист
суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону
України, гарантування її державної,
економічної, інформаційної,
екологічної безпеки, охорону землі як
національного багатства, захист прав
усіх суб'єктів права власності та
господарювання тощо. Інтереси держави
можуть збігатися повністю, частково
або не збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді.

Прокурор згідно поданого у даній
справі позову доводить порушення вимог
земельного законодавства з боку органу
місцевого самоврядування -
Кіровоградської міської ради під час
прийняття п. 199 рішення № 1597 від 08.12.2005
р. та порушення інтересів держави у
сфері контролю за використанням і
охороною землі як національного
багатства, що свідчить про
правомірність звернення прокурора для
захисту інтересів держави до
господарського суду з даним позовом, у
якому прокурор відповідно до вимог ст.
29 Господарського процесуального
кодексу України виступає у статусі
позивача. Судова колегія погоджується
з таким висновком господарського суду.

Наведене вище спростовує доводи
Відповідача - 2 щодо відсутності
порушення інтересів держави у спірних
правовідносинах.

Згідно ст. 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
відповідно до закону питання
регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу
до повноважень міських рад у галузі
земельних відносин на території міст
належить: розпорядження землями
територіальних громад; надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до розмежування земель
державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Ст. 124 Земельного кодексу України
визначений порядок передачі земельних
ділянок в оренду, у відповідності до
якого станом на 08.12.2005 р. (дата прийняття
рішення Кіровоградською міською радою)
встановлювалось наступне: передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки;
передача в оренду земельних ділянок
громадянам і юридичним особам із
зміною їх цільового призначення та із
земель запасу під забудову
здійснюється за проектами відведення в
порядку, встановленому статтями 118, 123
цього Кодексу.

Положення ст. 123 Земельного кодексу
України, які станом на 08.12.2005 р.
регулювали порядок надання земельних
ділянок в постійне користування,
передбачали, що надання земельних
ділянок юридичним особам у постійне
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування за
проектами відведення цих ділянок.

08.12.2005 р. на сімнадцятій сесії
четвертого скликання Кіровоградською
міською радою прийнято рішення № 1597
"Про регулювання земельних відносин", п.
199 якого вирішено: "Затвердити технічну
документацію із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі ( на місцевості ) та надати
товариству з обмеженою
відповідальністю "ХХІ-ВІК" в оренду на 10
років земельну ділянку площею 0,14 га ( в
тому числі по угіддях: 0,14 га землі
громадського призначення ) по вул.
Героїв Сталінграда, 7-а під розміщення
офісу за рахунок земель житлової та
громадської забудови на підставі
договору оренди приміщення з
визначенням розміру орендної плати на
рівні 2-кратного податку в рік ( а. с. 12 ).

На підставі вказаного рішення 04.05.2006 р.
між Кіровоградською міською радою
( Орендодавець ) та товариством з
обмеженою відповідальністю "ХХІ-ВІК" (
Орендар ) укладено Договір оренди землі
№ 164, за умовами якого Орендодавець
надав, а Орендар прийняв в строкове
платне користування земельну ділянку
під розміщення офісу, яка знаходиться
по вул. Героїв Сталінграда, 7-а в місті
Кіровограді ( а. с. 13-15 ).

Договір зареєстровано у
Кіровоградській регіональній філії
Державного підприємства Центру
державного земельного кадастру при
Держкомземі України по земельним
ресурсам, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 04.05.2006 р. за №
68.

Земельна ділянка площею 0,14 га по вул.
Героїв Сталінграда, 7-а надана
товариству з обмеженою
відповідальністю "ХХІ-ВІК" під
розміщення офісу, який знаходиться в
нежитловій будівлі по вул. Героїв
Сталінграда, 7-а, і отриманий в оренду
товариством з обмеженою
відповідальністю "ХХІ-ВІК" на підставі
нотаріально посвідченого договору
оренди від 02.12.2005 р., укладеного з
Кіровською районною у м. Кіровограді
радою (а.с. 196-198).

Згідно рішення Кіровоградської
міської ради № 1597 від 08.12.2005 р. земельна
ділянка надана за рахунок земель
житлової та громадської забудови.

Механізм розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок визначався Порядком
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.05.2004 р. № 677,
який втратив чинність згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 лютого 2013 року N 154.

П. 2 названого Порядку, в редакції
станом на 08.12.2005 р., встановлювалось, що
проект відведення земельної ділянки не
розробляється у разі, коли: земельна
ділянка, межі якої визначено в натурі
(на місцевості), надається у
користування або безоплатно
передається у власність без зміни її
цільового призначення; земельна
ділянка набувається у власність шляхом
купівлі-продажу, дарування, міни, на
підставі інших цивільно-правових угод,
успадкування, без зміни її меж та
цільового призначення; земельна
ділянка придбана на конкурентних
засадах (за результатами земельних
торгів). Проект відведення земельної
ділянки може не розроблятися також в
інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 4, 5 статті 16 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) передача земельної
ділянки, межі якої визначено в натурі
(на місцевості), в оренду без зміни її
цільового призначення здійснюється
без розроблення проекту її відведення.
У разі зміни цільового призначення
земельної ділянки надання її в оренду
здійснюється за проектом відведення в
порядку, встановленому законом.

Таким чином, на час прийняття
Кіровоградською міською радою рішення
№ 1597 від 08.12.2005 р. діяли законодавчі
вимоги, що передбачали відсутність
необхідності розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі надання їх у
користування без зміни цільового
призначення та в разі, якщо межі
земельних ділянок вже були встановлені
в натурі (на місцевості).

Разом з цим, Законом України "Про
землеустрій" передбачено, що
встановлення меж земельної ділянки
здійснюється на основі технічної
документації із землеустрою, а не за
проектом землеустрою щодо відведення
земельних ділянок.

Так, ст. 55 Закону України "Про
землеустрій" в редакції на 08.12.2005 р.
визначено, що встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється на основі
технічної документації із землеустрою,
якою визначається місцеположення
поворотних точок меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості).

Отже, затвердження рішенням органу
місцевого самоврядування технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та подальше
надання в оренду такої земельної
ділянки без зміни її цільового
призначення та не із земель запасу під
забудову станом на момент виникнення
спірних правовідносин не передбачало
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення такої земельної ділянки.

На підставі викладеного, господарський
суд обґрунтовано відхилив доводи
прокуратури про порушення під час
прийняття Кіровоградською міською
радою пункту 199 рішення № 1597 від 08.12.2005
р. вимог земельного законодавства, які
передбачають та регламентують порядок
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, зокрема
ст. ст. 123, 124 Земельного кодексу України,
ч. 4 ст. 16 Закону України "Про оренду
землі", Порядку розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р.
№ 677.

Згідно ст. 20 Закону України "Про
землеустрій" землеустрій проводиться в
обов'язковому порядку на землях усіх
категорій незалежно від форми
власності в разі встановлення та зміни
меж об'єктів землеустрою, встановлення
в натурі (на місцевості) меж земель.

Відповідно до ч.ч. 1-4, 6-7 ст. 55 Закону
України "Про землеустрій" встановлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Документація із
землеустрою щодо встановлення меж
житлової та громадської забудови
розробляється у складі генерального
плану населеного пункту, проектів
розподілу територій і є основою для
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості). Межі земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
закріплюються межовими знаками
встановленого зразка. Власники землі
та землекористувачі, у тому числі
орендарі, зобов'язані дотримуватися
меж земельної ділянки, закріпленої в
натурі (на місцевості) межовими знаками
встановленого зразка. Межові знаки
здаються за актом під нагляд на
збереження власникам землі та
землекористувачам, у тому числі
орендарям.

Як слідує з тексту оспорюваного пункту
199 рішення Кіровоградської міської
ради від 08.12.2005 р. № 1597, перш ніж надати
ТОВ "ХХІ-ВІК" в оренду земельну ділянку,
Кіровоградська міська рада одночасно
затвердила технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки, яка передавалась в
оренду, в натурі (на місцевості).

Однак, з наданої до матеріалів справи
технічної документації щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та укладання
договору оренди землі строком на 10
років ТОВ "ХХІ-ВІК" під розміщення офісу
за адресою: м. Кіровоград по вул. Героїв
Сталінграда, 7-а, слідує, що така
технічна документація була фактично
розроблення після її затвердження
рішенням Кіровоградської міської ради
та датована 2006 роком (а.с. 58-66, 127-160 177-198).

Отже, судова колегія погоджується з
висновком господарського суду, що п. 199
рішення Кіровоградської міської ради
від 08.12.2005 р. № 1597 затверджено технічну
документацію за її фактичної
відсутності та надано згідно рішення
ТОВ "ХХІ-ВІК" в оренду земельну ділянку,
межі якої не встановлено в натурі (на
місцевості), чим порушено, зокрема,
приписи ст. 20 Закону України "Про
землеустрій" щодо обов'язковості
землеустрою та норми земельного
кодексу України і Закону України "Про
оренду землі" стосовно вимог про
надання в оренду земельної ділянки з
визначеними в натурі межами.

На підставі викладеного, місцевий
господарський обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги прокурора
про визнання недійсним та скасування
пункту 199 рішення Кіровоградської
міської ради від 08.12.2005 р. №1597 "Про
регулювання земельних відносин".

Відповідно до частини 1 статті 124
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час укладення спірного
договору) передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

У пункту 2.26 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05. 2011
р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", звернуто увагу
суду на те, що розглядаючи справи у
спорах про визнання недійсними
договорів оренди, суди повинні
з'ясовувати питання чинності рішень
(розпоряджень), на підставі яких було
укладено такі договори.

Встановлення факту незаконності п. 199
рішення Кіровоградської міської ради
№ 1597 від 08.12.2005 р., яким було надано в
оренду земельну ділянку ТОВ "ХХІ-ВІК",
свідчить про відсутність передбаченої
нормою ч.1 статті 124 Земельного кодексу
України обов'язкової передумови для
укладення договору оренди землі -
рішення відповідного органу місцевого
самоврядування. В свою чергу вказане
означає невідповідність укладеного
між Кіровоградською міською радою та
ТОВ "ХХІ-ВІК" договору оренди землі від
03.05.2006 р. № 164, вимогам закону, зокрема,
ст. 116, ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу
України в редакції, які діяли на момент
укладення оспорюваного у справі
договору, що є підставою для визнання
такого договору недійсним на підставі
ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу
України.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного
кодексу вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так й іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Цивільний кодекс України не дає
визначення поняття "заінтересована
особа", а тому коло заінтересованих
осіб має з'ясовуватись в кожному
конкретному випадку в залежності від
обставин справи та правових норм, які
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, якщо інше не
встановлено законом. Зокрема, такими
особами можуть бути як особи, що мають
безпосередній інтерес та на права й
обов'язки яких безпосередньо впливає
оспорюваний правочин, так і
представники, що виступають відповідно
до наданих законодавством повноважень
на захист державних і суспільних
інтересів. Зацікавленість державних
органів полягає в захисті державних чи
суспільних інтересів або порушеного
оспорюваним правочином права.

В п. 2.10. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" вказано, що якщо чинне
законодавство прямо не визначає кола
осіб, які можуть бути позивачами у
справах, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, господарському
суду для вирішення питання про
прийняття позовної заяви слід
керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК.
Отже, крім учасників правочину (сторін
за договором), а в передбачених законом
випадках - прокурора, державних та
інших органів позивачем у справі може
бути будь-яке підприємство, установа,
організація, а також фізична особа, чиї
права та охоронювані законом інтереси
порушує цей правочин. Прокурор,
звертаючись до господарського суду із
заявою про визнання правочину
недійсним, виступає позивачем або
зазначає у ній позивачем державний чи
інший орган або установу, організацію,
уповноважені здійснювати відповідні
функції держави у спірних
правовідносинах, наприклад, управляти
майном, що є предметом цього правочину,
і визначає відповідачами, як правило,
сторони за правочином (договором).

Виходячи з наведеного та встановлених
вище порушень інтересів держави, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що звернення прокурора з
даним позовом про визнання недійсним
договору оренди землі є правомірним, а
позовні вимоги про визнання недійсним
договору оренди землі обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно з визнанням договору
недійсним, господарський суд зазначив
в рішенні, що цей договір припиняється
на майбутнє, врахувавши викладені у п.
2.29 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
р. № 7 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах що виникають із
земельних відносин" роз'яснення, за
якими, договір оренди земельної
ділянки може бути припинений лише на
майбутнє, оскільки неможливо повернути
вже здійснене за ним користування
ділянкою.

Господарський суд правомірно
посилався на те, що станом на день
звернення прокурора з позовом у даній
справі, позовна давність не сплила,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила (
ст. 261 Цивільного кодексу України ).

У разі коли згідно із законом позивачем
у справі виступає прокурор, позовна
давність обчислюється від дня, коли про
порушення або про особу, яка його
допустила, довідався або мав
довідатися відповідний прокурор (п. 4.1.
постанови Пленуму ВГСУ № 7 від 29.05.2013 р.
"Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" ).

Таким чином, вирішальним при з'ясуванні
питання пропуску прокурором м.
Кіровограда позовної давності у даній
справі, є те, коли саме прокурору стало
відомо про невідповідність вимогам
чинного законодавства спірних рішення
та договору, а не те, коли останньому
стало відомо про прийняття рішення та
укладення договору.

Із матеріалів справи вбачається, що
прокурору м. Кіровограда стало відомо
про порушення вимог чинного
законодавства при винесенні рішення №
1597 та при укладенні договору оренди
землі після надходження листа
Державної інспекції сільського
господарства в Кіровоградській
області № 4425/1 від 28.10.2013 р. "Про надання
інформації" та проведення перевірки.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення прийнято місцевим
господарським судом за повністю
дослідженими обставинами справи з
правильним застосуванням норм
матеріального права, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101 -103,105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ХХІ- ВІК"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 06.02.2014 р. у
справі № 912/1782/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному
обсязі 24.03.2014 року

Головуючий суддя
І.М. Кощеєв

Суддя
О.С. Євстигнеєв

Суддя
П..Павловський