м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2176/14 25.03.14За позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Пісківський завод
до приватного акціонерного
товариства «Київська будівельна
про визнання договору
Суддя Кирилюк
позивача: не з'явились
відповідача: представник Попов В.В.
(довіреність від 30.07.2013)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пісківський завод
скловиробів» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до приватного
акціонерного товариства «Київська
будівельна компанія «Київбудком» про
визнання недійсним договору
генерального підряду на капітальне
будівництво № 150 від 24 листопада 2011
Позов обґрунтовано тим, що спірний
договір не відповідає приписам чинного
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.02.2014 порушено провадження у
справі № 910/2176/14 та призначено її
розгляд на 11.03.2014.
Відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з відсутністю у судовому
засіданні представників Позивача та
Відповідача розгляд справи
У судове засідання 25 березня 2014 року
представник Позивача не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.
Через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва 27.02.2014
представник Відповідача подав
клопотання про припинення провадження
у справі у зв'язку з відсутністю
предмету спору, оскільки договір є
реальним та зі сторони Відповідача
повністю виконаний, що встановлено
рішенням Господарського суду
Київської області від 13 лютого 2014 року
у справі № 911/4858/13. Крім того, у поданому
клопотанні Відповідач зазначив про те,
що Позивачем при поданні позову не
дотримано вимоги статті 54
Господарського процесуального кодексу
України, що на його думку є підставою
для повернення позовної заяви і
доданих до неї документів на підставі
пункту 6 частини першої статті 63
Господарського процесуального кодексу
України.

Твердження Відповідача про
відсутність доказів направлення копії
позовної заяви з доданими до неї
документами не відповідає дійсності,
оскільки в матеріалах справи
знаходяться належні докази
направлення копії позовної заяви з
доданими до неї документами
Відповідачу, зокрема, фіскальний чек №
5022 від 10.02.2014 та опис вкладення від
10.02.2014.

З приводу клопотання Відповідача про
припинення провадження у справі суд
зазначає наступне.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 Господарського
процесуального кодексу України),
зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору, якщо між
сторонами у зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Враховуючи, що предметом спору у даній
справі є визнання договору недійсним,
Відповідачем доказів підтвердження
відсутності предмета спору не надано,
тому клопотання задоволенню не
підлягає.

Представник Відповідача подав
письмовий відзив, в якому зазначив про
те, що приватне акціонерне товариство
«Київська будівельна компанія
«Київбудком» повністю виконало свої
зобов'язання за спірним договором,
тому відсутні підстави для визнання
його недійсним.

У судовому засіданні 25.03.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Заслухавши пояснення представника
Відповідача, дослідивши наявні у
матеріалах справи докази
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем та Відповідачем 24 листопада
2011 року укладено договір № 150,
відповідно до якого останній
зобов'язався виконати
будівельно-монтажні роботи по
будівництву об'єкта, зокрема,
розширення Пісківського заводу
скловиробів, цех склотари № 2, а Позивач
забезпечити своєчасне фінансування
будівництва.

Cтаттею 837 Цивільного Кодексу України
визначено, що за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Обґрунтовуючи свою вимогу про визнання
договору недійсним, Позивач зазначає,
що договір № 150 від 24.11.2011 не відповідає
приписам чинного законодавства,
оскільки його сторонами не досягнуто
згоди з усіх його істотних умов,
зокрема, спірний договір не містить
найменування об'єкту будівництва, прав
та обов'язків сторін, умов, пов'язаних
із страхуванням об'єкта будівництва.

Відповідно до частини другої статті 180
Господарського кодексу України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами
досягнуто згоди щодо усіх його
суттєвих умов. Не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено.

Фактично заявляючи позовну вимогу про
визнання укладеного сторонами
договору недійсним Позивач
посилається на обставини, які за своїм
правовим змістом можуть лише свідчити
про факт неукладення договору, а не про
його недійсність.

Як зазначалося раніше, за умовами
укладеного договору на Відповідача
покладено обов'язок виконати
будівельно-монтажні роботи
Пісківського заводу скловиробів, а на
Позивача оплатити їх у відповідності
до договірної ціни робіт.

Факт належного виконання
Відповідачем будівельно-монтажних
робіт по будівництву об'єкта за
договором № 150 від 24.11.2011 та прийняття
їх Позивачем встановлено рішенням
Господарського суду міста Києва №
911/4858/13 від 13.02.2014. Відповідно до
вказаного рішення стягнуто з Позивача
на користь приватного акціонерного
товариства «Київська будівельна
компанія «Київбудком» заборгованість
у розмірі 470 830, 48 грн., яка виникла за
договором №150 від 24.11.2011.

Таким чином, фактично ухиляючись від
виконання своїх зобов'язань за
договором № 150 від 24.11.2011 Позивач
просить суд визнати недійсним
зазначений договір.

Відсутність у договорі № 150 від 24.11.2011
умов, пов'язаних із страхуванням
об'єкта будівництва не може бути
кваліфіковано як невідповідність
договірної умови вимогам
законодавства.

Пунктом третім частини першої статті 3
Цивільного кодексу України однією з
загальних засад цивільного
законодавства визначено свободу
договору.

Відповідно до частини другої статті 180
Господарського кодексу України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами
досягнуто згоди щодо усіх його
суттєвих умов.

Стаття 16 Цивільного кодексу України
визначає визнання правочину недійсним
одним із способів захисту порушеного
права.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Загальні підстави визнання правочину
недійсним і настання відповідних
наслідків встановлені статтями 215 та 216
Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу,
відповідно до яких, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Вирішуючи спір про визнання договору
недійсним, господарський суд має
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання договору
недійсним і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
договору вимогам закону, додержання
встановленої форми договору;
правоздатність сторін за договором; у
чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони тощо.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Згідно статті
34 Господарського процесуального
кодексу України обставини позову, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими.

Позивач, в розумінні даних
процесуальних норм, не довів та не
надав суду належних доказів, які
підтверджують, що в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) були
недодержані вимоги, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України, тобто не довів підстави, в силу
яких спірний договір має бути визнаний
недійсним.

Більш того, судом встановлено що
спірний правочин не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 Цивільного
кодексу України, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Таким чином в процесі судового
розгляду встановлено відсутність
підстав для визнання укладеного
сторонами у справі договору № 150 від
24.11.2011 недійсним, тому суд погоджується
з позицією Відповідача викладеною у
письмовому відзиві.

Виходячи з наведеного, суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И
В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено: 27.03.2014.

Суддя
Кирилюк Т.Ю.