ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

11.03.2014р.
Справа № 917/2591/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
механічний завод", вул.Сировця, буд. 57,
кв.2, м. Дніпропетровськ,49000

до Публічного акціонерного товариства
"АвтоКраз", вул. Київська, 62, м.
Кременчук, Полтавська область,39631

про стягнення 6593,12 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан
Т.С.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 6593,12 грн., за
договором № 360/12 від 17.05.2012 року, із яких
основний борг - 6516,00грн., 3% річних - 77,12
грн.

04.02.2014 року за вхідним № 1367(канцелярії
суду) директор ТОВ "Дніпропетровський
механічний завод" ОСОБА_1 на виконання
вимог ухвали суду подав додаткові
документи. Суд подані документи
прийняв до розгляду та долучив до
матеріалів справи.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся, причини неявки не повідомив,
повністю вимог п.4 ухвали суду від 30.12.2013
року та п.3 ухвали від 20.02.2014р. не
виконав, витребуваних судом документів
не подав.

Згідно п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК
України, в разі якщо ухвалу було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, відповідач належним чином
повідомлений про час, дату та місце
проведення судового засідання.

З огляду на вищевикладене, а також
достатністю документальних доказів в
матеріалах справи для її розгляду по
суті, суд розглядає справу за наявними
в ній матеріалами відповідно до статті
75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
дослідивши і оцінивши за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, а також за результатами
оцінки поданих сторонами
господарського процесу доказів, у
нарадчій кімнаті суд задовольняє
позовні вимоги виходячи з наступного:

17 травня 202 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Дніпропетровський механічний завод"
(далі -ТОВ Дніпропетровський
механічний завод") та Публічним
акціонерним товариством "АвтоКрАЗ"
(далі ПАТ "АвтоКрАЗ" ) було укладено
договір № 360/12 (далі Договір).

За умовами договору, Продавець (ТОВ
"Дніпропетровський механічний завод")
зобов'язується поставити і передати у
власність покупця товар, а ПАТ
"АвтоКрАЗ" (Покупець) зобов'язалося
прийняти та оплатити поставлений
товар.

Відповідно до п.п 2.1. та 2.2. Договору,
Постачальник поставляє товар, вказаний
в специфікації № 1 (пневмошліфмашина
кутова ИП-2203) на загальну суму 10 860,00
грн., а Покупець купує дану продукцію.

Відповідно до видаткової накладної №
ДМ -0000055 від 21 червня 2012 р. (а.с.14, наданої
Позивачем, зазначена продукція була
поставлена на адресу Покупця, що
підтверджується підписом представника
ПАТ "АвтоКрАЗ" ОСОБА_2 на накладній та
Довіреністю ААД №469942 від 12.06.2012р.(а.с.15).

За видатковою накладною ціна
пневмошліфмашини кутова ИП-2203
становить 6516,00 грн.

Оплата продукції, відповідно до п. 5.1
Договору здійснюється по факту
поставки з відстрочкою платежу
протягом 30 банківських днів.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. За приписами ст. 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона
-постачальник, зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій сторони - покупцеві товар, а
покупець зобов'язується прийняти
вказаний товар і сплатити за нього
певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст.
692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
якщо строк виконання боржником
зобов'язання не встановлений, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час, а боржник повинен
виконати таке зобов'язання у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ст. 530
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконував
зобов'язання за Договором поставки
щодо здійснення ним поставки товару.
Дана обставина відповідачем не
спростована.

Суд вважає безпідставними посилання
відповідача у відзиві на позовну заяву
( вх. канцелярії суду 987 від 28.01.2014р.),
оскільки п.5.1. Договору, визначений
період розрахунку за товар.

Відповідач в порушення прийнятих на
себе зобов'язань за вказаним Договором
поставки та приписів ст. 692 Цивільного
кодексу України не оплатив отриманий
товар, заборгованість останнього
складає 6516,00 грн.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення
6516,00 грн. основного боргу підтверджені
документально та нормами
матеріального права, відповідачами не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

27.12.2012 року Сторони договору уклали
додаткову угоду № 1 до договору № 360/12
від 17.05.2012 p., відповідно до п. З якого
Сторони доповнили договір п. 11.16.
наступного змісту: "Сторони погодились,
що за порушення зобов'язань Покупця за
даним договором проценти річних,
передбачені ст.. 625 Цивільного кодексу
України, встановити на рівні нуль
відсотків." Виходячи з наведеного, 3 %
річних нараховуються на суму
заборгованості з 06.08.2012 р. (дата
виникнення заборгованості з
урахуванням відстрочки) до 27.12.2012 р.
(дата підписання додаткової угоди).

Відповідно до розрахунків Позивача 3 %
річних від простроченої суми
заборгованості складає 77,12 грн.

Після проведення перевірки наданого
позивачем розрахунку позовних вимог
щодо стягнення 77,12 грн. трьох процентів
річних суд визнає вимоги в цій частині
правомірними (розрахунок здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5").

Таким чином, сума грошових коштів, які
підлягають стягненню з Відповідача за
порушення зобов'язань за договором №
360/12 від 17.05.2012 р. становить 6 593,12 грн.
(прострочена заборгованість - 6 516,00
грн., З % річних - 77,12 грн.).

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Згідно зі
статтею 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Відповідно до, господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом / статті 43 ГПК
України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Позивач відповідно до статей 32-34,36,38
ГПК України надав належні докази,
довів обставини на які він посилався як
підставу своїх вимог та обґрунтував
які дають підставу суду позов
задовольнити повністю.

Після виходу з нарадчої кімнати суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення яким позовні вимоги
задоволено повністю.

Враховуючи викладене, матеріали
справи, обставин справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши і
оцінивши подані додаткові докази,
керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44
- 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, у
нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (39631,
Полтавська область,м.Кременчук,
вул.Київська, буд.62, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
механічний завод" (вул.Сировця, буд. 57,
кв.2, м. Дніпропетровськ,49000, ) заборгованість за Договором №360/12
від 17.05.2012р. в розмірі 6516,00 грн., 3%
річних в розмірі 77,12 грн., а також
витрати на сплату судового збору в
розмірі 1720,50 грн.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

СУДДЯ
Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 18.03.2014р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.