ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2014 р.Справа № 922/235/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора
Харківської області м. Харків в
інтересах держави в особі Головного
управління Держземагентства у
Харківській області, м. Харків до
Близнюківської районної державної
адміністрації, смт. Близнюки 3-я особа
на стороні відповідача, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Фермерське господарство "Герасименко
С.О.", с. Вільне перше про визнання
незаконними та скасування за участю
представників сторін:

прокурора - Хряк О.О. (посвідчення № 013774
від 06.12.2012 року);

позивача - Рибалко О.О. (дов. №
32-20-14-14047/0/9-13 від 23.12.2013 р.);

відповідача - не з'явився

3-ї особи - Герасименко С.О. (особисто)

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської
області звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом в
інтересах держави в особі Головного
управління Держземагентства у
Харківській області (позивач) до
Близнюківської районної державної
адміністрації Харківської області
(відповідач) згідно якої просить суд:

- визнати незаконним та скасувати
розпорядження голови Близнюківської
районної державної адміністрації від
29.11.2011 р. № 762 про надання дозволу голові
новоствореного ФГ "Герасименко С.О." на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
із земель сільськогосподарського
призначення (землі запасу),
розташованих за межами населених
пунктів Бурбулатівської сільської
ради, для ведення фермерського
господарства;

- визнати за Головним управлінням
Держземагенства у Харківській області
право розпорядження землями
сільськогосподарського призначення
(землі запасу), розташованими за межами
населених пунктів Бурбулатівської
сільської ради, зазначеними у
розпорядженні голови Близнюківської
районної державної адміністрації від
29.11.2011 р. № 762.

28.01.2014 р. автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Харківської області справу № 922/235/14
було призначено для розгляду судді
Доленчуку Д.О.

14.03.2014 р. автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Харківської області, на підставі
розпорядження № 499 від 14.03.2014 року, у
зв'язку з хворобою судді Доленчука Д.О.,
справу № 922/235/14 призначено для розгляду
судді Бринцеву О.В.

Прокурор та представник позивача в
судовому засіданні 31.03.2014 року позовні
вимоги підтримують в повному обсязі та
просять суд задовольнити позов.

Відповідач правом на участь
повноважного представника в судовому
засіданні 31.03.2014р. не скористалась. У
наданих на адресу суду запереченнях
відповідач посилається не
необґрунтованість та безпідставність
вимог прокурора та вказує, що
відповідач при винесенні спірного
розпорядження діяв у відповідності до
вимог чинного законодавства та цілком
законно висловила 29 листопада 2011 року
своє волевиявлення шляхом прийняття
спірного розпорядження № 762. Також
відповідач зазначає, що договір оренди
між Близнюківською районною державною
адміністрацією та ФГ "Герасименко С.О."
не укладався, а означена земельна
ділянка вільна. Крім того, у наданому
клопотанні (вх. 10565) відповідач проти
позовних вимог заперечує, просить суд
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі, та, у зв'язку з
неможливістю явки в судове засідання
представника Близнюківської районної
державної адміністрації, розглянути
справу за наявними у справі
матеріалами без присутності
представника Близнюківської районної
державної адміністрації.

Суд, дослідивши матеріали справи,
враховуючи те, що відповідно до статті
22 ГПК України, брати участь в судовому
засіданні є правом сторони, а не
обов'язком, суд вважає за можливе
розглянути справу по суті за
відсутності повноважного представника
відповідача.

Третя особа у судовому засіданні
заперечує проти позовних вимог у
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу, всебічно
та повно вивчивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, суд установив наступне.

29 листопада 2011 року Близнюківською
районною державною адміністрацією
Харківської області видано
розпорядження № 762, яким задоволено
звернення голови новоствореного
фермерського господарства
"Герасименко С.О" Герасименко Сергія
Олексійовича та надано дозвіл голові
новоствореного "Герасименко С.О"
Герасименко Сергію Олексійовичу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в оренду
загальною площею 30,00 га із земель
сільськогосподарського призначення
(резервного фонду), розташованих за
межами населених пунктів
Бурбулатівської сільської ради для
ведення фермерського господарства.

Винесення Близнюківською районною
державною адміністрацією спірного
розпорядження після проведення
державної реєстрації фермерського
господарства, на думку прокурора та
позивача, свідчать про порушення прав
та охоронюваних законом інтересів
позивача і є підставою для їх захисту у
судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів в т.ч. визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (ст.16 ЦК України).

Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються в т.ч. шляхом визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом (ст.20 ГК України).

З урахуванням наведеного та у
відповідності до положень ст. 4-3 та ст. 33
ГПК України (судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності; сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень)
суд приходить до висновку про те, що
умовою визнання обґрунтованими
позовних вимог прокурора є доведення
ним факту невідповідності спірного
розпорядження Близнюківської РДА
законодавству та факту ущемлення цими
актами прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання.

Проте цей тягар доведення прокурором
та позивачем не витриманий. Прокурором
та позивачем не доведений ні факт
суперечності спірного розпорядження
чинному законодавству, ні факт
ущемлення цими актами прав та законних
інтересів суб'єктів господарювання.

Навпаки, матеріали справи свідчать про
те, що відповідне розпорядження
прийнято з додержанням вимог чинного
законодавства.

Так, згідно ст. 13 Конституції України,
ст. 373 Цивільного кодексу України, ст. 1
Земельного кодексу України земля, її
надра, атмосферне повітря, водні та
інші природні ресурси, які знаходяться
в межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією (ст. 14 Конституції
України).

У державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності. Право
державної власності на землю
набувається і реалізується державою в
особі Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, державних
органів приватизації відповідно до
закону (ст. 84 ЗК України).

Згідно п.7 ч.1 ст.13 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля відноситься
до відома місцевих державних
адміністрацій. Згідно п.2 ч.1 ст. 21 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації" місцева державна
адміністрація розпоряджається землями
державної власності відповідно до
закону.

Відповідно ст. 116 Земельного кодексу
України (в редакції, яка діяла станом на
момент винесення відповідачем
спірного розпорядження) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно п. "в" ч.1 ст.12 Закону України "Про
фермерське господарство" землі
фермерського господарства можуть
складатися із земельних ділянок, що
використовується фермерським
господарством на умовах оренди.

Орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі. У разі (!)
набуття права оренди земельної ділянки
на конкурентних засадах підставою для
укладення договору оренди є результати
аукціону (ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про
оренду землі»).

Суд критично оцінює твердження
позивача і прокурора про те, що спірна
земельна ділянка могла бути надана в
користування лише за результатами
аукціону. З наведених вище правових
норм вбачається, що законодавство
передбачає дві підстави набуття
громадянами та юридичними особами
права користування земельними
ділянками, а саме або за результатами
аукціону, або за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування.

Таким чином відповідач - Близнюківська
районна державна адміністрація цілком
законно висловила своє волевиявлення
стосовно надання дозволу голові
новоствореного "Герасименко С.О"
Герасименко Сергію Олексійовичу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
орієнтовною площею 30,00 га із земель
сільськогосподарського призначення
(резервного фонду), розташованих за
межами населених пунктів
Бурбулатівської сільської ради для
ведення фермерського господарства,
шляхом прийняття спірного
розпорядження.

Такий висновок суду узгоджується із
правовою позицією Вищого
господарського суду, викладеною у
постанові від 0.02.2014р. у аналогічній
справі №5023/5736/12.

Юридично неспроможними є посилання
прокурора на ст.134 ЗК України, котра на
його думку встановлює обов'язковість
продажу спірних земельних ділянок
державної чи комунальної власності або
прав на них на конкурентних засадах
(земельних торгах).

Насправді, частиною 2 вказаної статті 134
ЗК України визначено, що не підлягають
продажу на конкурентних засадах
(земельних торгах) земельні ділянки
державної чи комунальної власності або
права на них в т.ч. у разі передачі
громадянам земельних ділянок для
ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства.

Справа в тому, що згідно ст. 1 Закону
України "Про фермерське господарство"
фермерське господарство за
визначенням є формою підприємницької
діяльності громадян. Інші норми цього
Закону (зокрема, ст.ст.3-9) також вказують
на те, що саме громадяни, які є членами
фермерського господарства, є тими
особами, котрі у такій
організаційно-правовій формі
використовуючи надану їм землю
виробляють товарну
сільськогосподарську продукцію,
займаються її переробкою та
реалізацією з метою отримання прибутку
на земельних ділянках, наданих їм для
ведення фермерського господарства,
відповідно до закону.

При цьому, хоча ст. 9 вказаного Закону і
передбачає можливість одержання землі
у власність чи у користування
безпосередньо громадянами, ще до
реєстрації фермерського господарства,
як юридичної особи, жодна з норм Закону
не містить заборони на передачу землі у
користування вже після реєстрації
такого господарства. Навпаки, п. «в» ч. 1
ст. 12 Закону України "Про фермерське
господарство" передбачає, що землі
фермерського господарства можуть
складатися із земельних ділянок, що
використовується фермерським
господарством на умовах оренди. І це
цілком логічно, адже договір оренди
землі є строковим (ст.19 Закону України
"Про оренду землі", а фермерське
господарство створюється на
невизначений строк (ст.35 Закону України
"Про фермерське господарство"). В
противному разі необхідність
припинення одного фермерського
господарства після закінчення строку
дії відповідного договору оренди
землі, і створення замість нього нового
за для одержання можливості укладення
нового договору оренди землі, очевидно
не відповідає принципам розумності,
добросовісності та справедливості
цивільного законодавства.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
прокурора не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства України, а
відтак задоволенню не підлягають.

Приходячи до висновку про необхідність
відмови прокурору у позові суд також
враховує, що прокурором не доведена й
друга з необхідних у відповідності до
ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України умов
визнання рішень органів державної
влади та договорів недійсними - факт
ущемлення цими рішеннями прав
суб'єктів господарювання. Ні прокурор,
ні представник позивача не виявилися
спроможними навести суду жодної
відмінності котра виникла в даному в
чиїх не будь правах чи обов'язках
внаслідок винесення спірного
розпорядження.

Взагалі, ні прокурором, ні позивачем не
надано жодного доказу на підтвердження
того, що спірне розпорядження
відповідача порушує права чи
охоронювані законом інтереси позивача
у справі Головного управління
Держземагенства у Харківській області.

Права позивача спірним розпорядженням
і не могли бути порушені, адже станом
на 29.11.2011р. позивача взагалі не
існувало. Згідно даних витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців позивач
Головне управління держземагенства у
Харківській області був
зареєстрований лише 16.11.2012р., тобто
майже на рік пізніше ніж було ухвалено
спірне розпорядження.

Повноваження позивачеві (як
територіальному органу центрального
органу виконавчої влади з питань
земельних ресурсів у галузі земельних
відносин) щодо передання земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення державної власності у
власність або у користування також
були надані після ухвалення спірного
розпорядження -- лише 06.09.2012р. з дати
набрання чинності Законом України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності"
від 06.09.2012р., яким ст.122 Земельного
кодексу України була викладена в новій
редакції. До цього моменту, в т.ч. станом
на дату ухвалення спірного
розпорядження розпорядження землями
сільськогосподарського призначення
відносилося до компетенції районних
державних адміністрацій.

Викладені обставини, а саме
відсутність порушення прав позивача
спірним розпорядженням внаслідок не
існування позивача на дату ухвалення
розпорядження, означають відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог про визнання прав
позивача на розпорядження
відповідними землями
сільськогосподарського призначення.
Адже умовою застосування судом заходів
захисту права згідно ст. 15 ЦК України,
ст. 20 ГК України є встановлення судом
факту порушення, оспорювання чи
невизнання права.

Відповідно ст. 49 ГПК України судові
витрати у даній справі покладаються на
прокурора. Втім, враховуючи звільнення
прокурора від сплати судового збору
пунктом 11 ч.1 ст.5 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір наразі разі
не стягується.

На підставі викладеного, на підставі
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, ст.ст. 15,
16, 373 Цивільного кодексу України, ст.ст.20
Господарського кодексу України, ст.1, 116,
134 Земельного кодексу України ,
керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44, 49, 82- 85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 07.04.2014 р.

Суддя О.В. Бринцев

/справа № 922/235/14/