ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.Справа № 922/509/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання
Кролівець М.О.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Національна енергетична компанія
"Укренерго", в особі відокремленого
підрозділу "Полтавські магістральні
електричні мережі" ДП "НЕК "Укренерго",
м. Полтава 3-я особа , яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Державна фінансова
інспекція України в Полтавській
області, м. Полтава до Державного
підприємства "Південна Залізниця", м.
Харків про про стягнення 5122,39 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Страшок В.В., Грачов Є.ОЛ.,

відповідача - Нестеренко І.О.,

третьої особи - не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
на свою користь 5122,39 грн. матеріальної
шкоди. Позов обґрунтований тим, що під
час перевірки фінансово-господарської
діяльності ДП "Національна енергетична
компанія "Укренерго" за період 2008-2010
року по завершений звітній період 2011
року було встановлено, що відповідно до
договору від 15.02.2010 року №
П/Е-10169/НЮ/28-16ТО-10, укладеному між ДП НЕК
"Укренерго" та СТГО "Південна
залізниця", предметом є надання
оперативно-експлуатаційних послуг та
технічного обслуговування
електрообладнання Замовника у
відповідності до правил технічної
експлуатації електричних станцій і
мереж (ГДК 34.20.507-2003).Вартість договору
визначена згідно калькуляцій у
відповідності до Порядку. Пунктом 2.3
договору від передбачено, що у разі
зміни витрат Підрядника на
обслуговування електрообладнання,
вартість послуг підлягає коригуванню.
При цьому, під час внесення змін до
Додатку 1 Порядку (збільшення середньої
вартості людино-години) з 01.08.2010 року,
сума виконаних робіт за
серпень-грудень 2010 року по договору не
переглянута. Під час ревізії проведене
коригування вартості послуг, які
надавались Полтавськими МЕМ на
замовлення СТГО "Південна залізниця",
за результатами якого сума різниці
склала 5 122,39 грн. Таким чином, на думку
позивача, внаслідок недотримання вимог
ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, п. 2.3 договору, Порядку
складання кошторисної та звітної
документації на роботи з поліпшення та
ремонту основних засобів, які
виконуються власними силами
Полтавськими МЕМ протягом
серпня-грудня 2010 року недоотримані
кошти в сумі 5122,39 грн., внаслідок чого
позивачу нанесена матеріальна шкода
(збитки) на вказану суму.

24.03.2014 року до суду від третьої особи
надійшли письмові пояснення по справі,
і яких вона підтримує позов у повному
обсязі. Крім того, просить суд
розглядати справу без участі
представника третьої особи в судовому
засіданні.

Суд, дослідивши надані пояснення,
долучає їх до матеріалів справи та
задовольняє клопотання третьої особи,
як таке, що не суперечить нормам
діючого законодавства.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позов у повному
обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутні в судовому засіданні
представники відповідача проти позову
заперечували, з мотивів, викладених у
відзиві на позовну заяву, наданому до
суду 11.03.2014 року та долученому до
матеріалів справи. Зокрема посилаються
на те, що позивачем пропущений строк
позовної давності, те, що відповідачем
зобов'язання за договором виконані у
повному обсязі та під час дії договору
претензій від позивача не надходило та
позивач не звертався до відповідача з
пропозицією коригування вартості
наданих послуг.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, всебічно та
повно дослідивши матеріали справи та
надані учасниками судового процесу
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
виходячи з наступного.

15.02.2010 року між ДГІ "НЕК "Укренерго" в
особі директора Полтавських МЕМ
(Підрядник) та СТГО "Південна залізниця"
в особі начальника служби
електропостачання (Замовник) було
укладено договір № П/Е-10169/НЮ/28-16ТО-10
(договір), предметом якого є надання
оперативно-експлуатаційних послуг та
технічного обслуговування
електрообладнання Замовника у
відповідності до правил технічної
експлуатації електричних станцій і
мереж (ГДК 34.20.507-2003).

Згідно Розділу 2 договору, вартість
оперативно-експлуатаційних послуг
складає 99990,38 грн. Замовник щомісяця
здійснює оплату фактично наданих
послуг у поточному місяці на підставі
акту наданих послуг протягом 15
банківських днів з моменту підписання
наданого акту. Вартість
оперативно-експлуатаційних послуг на
електрообладнання підлягає
коригуванню протягом дії договору, при
зміні розміру витрат Підрядника на це
обслуговування.

Під час проведення ревізії
фінансово-господарської діяльності ДП
"Національна енергетична компанія
"Укренерго" за період 2008-2010 року по
завершений звітній період 2011 року,
Головним контрольно-ревізійним
управлінням України було встановлено,
що під час внесення змін до Додатку 1
Порядку (збільшення середньої вартості
людино-години) з 01.08.2010 року, сума
виконаних робіт за серпень-грудень 2010
року по договору не переглянута, під
час ревізії проведене коригування
вартості послуг, які надавались
Полтавськими МЕМ на замовлення СТГО
"Південна залізниця", за результатами
якого сума різниці склала 5122,39 грн.,
внаслідок чого Полтавськими МЕМ
протягом серпня-грудня 2010 року
недоотримані кошти в сумі 5122,39 грн.,
внаслідок чого позивачу нанесена
матеріальна шкода (збитки) на вказану
суму.

Вказане стало підставою для звернення
позивача до суду з позовом про
стягнення з відповідача заподіяної
матеріальної шкоди у розмірі 5122,39 грн. В
якості доказу, що підтверджує позовні
вимоги та розрахунок заявленої до
стягнення суми, позивачем до
матеріалів справи було надано копію
акту № 05-21/81 від 06.10.2011 року та копію
Ухвали економічної комісії Північної
ЕС НЕК "Укренерго" від 26.07.2010 року.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини;
створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти. Відповідно до ч. 2 ст. 16
Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 20
Господарського кодексу України, одним
із способів захисту прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання є
відшкодування майнової шкоди.

Загальні положення про відшкодування
шкоди закріплені у статті 1166
Цивільного кодексу України. Згідно із
ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала;
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Шкода
може відшкодовуватися у вигляді
відшкодування збитків, відшкодування в
натурі.

Застосування деліктної
відповідальності можливе за наявності
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, шкідливого результату такої
поведінки (шкоди), причинного зв'язку
між протиправною поведінкою і шкодою, і
вини. Звільнення боржника від
відповідальності у вигляді шкоди за
невиконання або неналежне виконання
прийнятих на себе зобов'язань
безпосередньо пов'язано з наявністю чи
відсутністю вище вказаних елементів,
що утворюють склад цивільного
правопорушення.

На підставі зазначених правових норм, з
урахуванням пункту 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" від
27.03.1992 року № 6 та з урахуванням пункту 6
Роз'яснення Вищого Арбітражного суду
України "Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" від 01.04.1994 року №
02-5/215, суд зазначає наступне.

Задоволення позовних вимог про
стягнення шкоди може вважатись
законним та обґрунтованим у разі
встановлення судом наявності в
обставинах справи одночасно чотирьох
умов. Ними є: наявність правила
поведінки, встановленого законом або
договором; наявність факту порушення
такого правила поведінки винною
особою; наявність шкоди у потерпілої
особи; наявність безпосереднього
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою особи, яка
завдала шкоду, та збитками потерпілої
сторони.

За правилами судового процесу, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень (стаття 33
Господарського процесуального кодексу
України).

Виходячи з цього, відповідно до статті
1166 ЦК України, позивач в даній справі
повинен довести наступні обставини: 1)
наявність обов'язку відповідача
утриматись від дій, які можуть привести
до порушення права позивача; 2) факт
порушення цього обов'язку; 3) наявність
витрат понесених позивачем та їх
розмір; 4) наявність безпосереднього
причинно-наслідкового зв'язку тобто
прямої залежності витрат, понесених
позивачем від дій або бездіяльності
відповідача.

Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України
"Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні" головним завданням
державної контрольно-ревізійної
служби є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Згідно ст. 15 Закону України "Про
державну контрольну ревізійну службу в
Україні" законні вимоги службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єкту, що
ревізується.

Акт контрольно-ревізійного відділу є
підставою для вчинення відповідних
процесуальних дій посадовою особою,
зокрема, пред'явлення позову, однак не
позбавляє її процесуального обов'язку
доводити свої вимоги належними та
допустимими доказами.

Сам лише акт контрольно-ревізійного
відділу не визначений законодавством
як безумовний доказ. Обставини, вказані
в такому акті повинні підтверджуватися
належними доказами у відповідності до
ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України.

Як встановлено судом, ухвала
економічної комісії Північної ЕС НЕК
"Укренерго" про внесення змін до
Порядку складання кошторисної та
звітної документації видана 26.07.2010
року, проте позивачем не надано доказів
звернення до відповідача з пропозицією
коригування вартості наданих послуг з
цієї чи з будь-якої іншої причини.

Дослідивши матеріали справи, докази
надані в обґрунтування позовних вимог
та заперечень проти них, суд приходить
до висновку про те, що позивачем не
доведено наявність передбачених
Законом умов для стягнення шкоди, у
зв'язку з чим позовні вимоги про
стягнення шкоди є безпідставними і
такими, що не ґрунтуються на Законі, а
отже задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про сплив
позовної давності, суд зазначає
наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу;
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 цього
Кодексу перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267
Цивільного кодексу України, які
передбачають, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, здійсненою до
винесення ним рішення, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем покладений акт ревізії ГКРУ
України від 06.10.2011 року, а тому суд
дійшов висновку, що строк позовної
давності позивачем не пропущений,
оскільки право вимоги виникло у
останнього з 06.10.2011 року, а позов
поданий до суду 17.02.2014 року. Отже, суд
відмовляє в задоволенні заяви
відповідача про сплив позовної
давності.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по оплаті судового збору
покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 03 квітня 2014
року.

Суддя О.В. Погорелова