ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
Справа № 915/1132/13

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Васильєвої Л.І.
при секретарі судового засідання
Бартушук В.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Миколаєві справу

за позовом Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" /01032, м.Київ,
вул.Вєтрова, 3/ в особі відокремленого
підрозділу "Южно-Українська АЕС" /55001,
Миколаївська область, м.Южноукраїнськ,
промзона, а/с№20/

до відповідача Комунального
підприємства "Теплопостачання та
водо-каналізаційне господарство" /55000,
Миколаївська область, м.Южноукраїнськ,
вул.Дружби народів, 8/

про стягнення заборгованості в сумі 1 560
578,30 грн.

за участю представників сторін

від позивача Третяк Л.В. дов. від
05.04.2013р.

від відповідача Борець Ю.І. дов. від
02.10.2013р.

Державне підприємство "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі Відокремленого
підрозділу "Южноукраїнська АЕС"
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовними
вимогами до відповідача Комунального
підприємства "Теплопостачання та
водо-каналізаційне господарство" про
стягнення заборгованості в сумі 1342436,62
грн., 3% річних в сумі 23688,89 грн., штрафу в
розмірі 7% в сумі 93710,58 грн., пені за
прострочення оплати в сумі 100773,47 грн.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 16.08.2013 року
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 11.09.2013 року.

11.09.2013р. розгляд справи не відбувся в
зв'язку з надходженням касаційної
скарги Комунального підприємства
"Теплопостачання та водо-каналізаційне
господарство" на постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
06.08.2013р. та направленням справи до
касаційної інстанції. У зв'язку із
поверненням справи з вищої інстанції,
ухвалою від 27.11.2013р. суд призначив
розгляд справи на 23.12.2013р.

23.12.2013р. розгляд справи не
відбувся в зв'язку з надходженням
касаційної скарги Комунального
підприємства "Теплопостачання та
водо-каналізаційне господарство" на
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013р. та
направленням справи до касаційної
інстанції.

У зв'язку із поверненням справи з вищої
інстанції, ухвалою від 06.02.2014р. суд
призначив розгляд справи на 25.02.2014р.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 25.02.2014 року
розгляд справи відкладено на 25.03.2014
року.

У судовому засіданні 25.03.2014р.
судом була оголошена перерва до 31.03.2014р.

10.09.2013 року до канцелярії
господарського суду Миколаївської
області від позивача надійшла заява
про уточнення розміру позовних вимог, в
якій позивач на підставі ст. 22 ГПК
України просить суд стягнути з
відповідача 1342436,62 грн. - основного
боргу; 26763,00 грн. - 3% річних, 93710,58 грн. -
штрафу в розмірі 7%, 97668,22 грн. - пені за
прострочення оплати.

Частиною четвертою ст. 22 ГПК України
передбачено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках передбачених ст.. 5 цього
кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Оскільки зазначена заява про уточнення
розміру позовних вимог не суперечить
законодавству та не порушує чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси,
вона прийнята судом до розгляду.

Отже, судом розглядаються позовні
вимоги з урахуванням вказаної заяви.

Представник позивача в судовому
засіданні 31.03.2014 року позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд позов задовольнити. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначив наступне.

02.04.2012 року між Державним підприємством
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі
Відокремленого підрозділу
"Южно-Українська АЕС" (постачальник) та
Комунальним підприємством
"Теплопостачання та водо-каналізаційне
господарство" (абонент) був укладений
договір № 06-25/ПУ-30462/82, відповідно до
умов якого постачальник взяв на себе
зобов'язання відпустити абоненту
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах для опалення,
вентиляції та гарячого
водопостачання об'єктів відповідача, а
відповідач зобов'язався своєчасно
оплачувати спожиті послуги в кількості
та обсягах передбачених договором.

Із посиланням на умови договору
представник позивача вказав, що на
виконання умов договору позивач
направив відповідачу наступні рахунки:

№ РС, 12-1481 від 28.04.2012 року на суму 900873,60
грн. (на підставі акту про спожиття
теплової енергії в квітні 2012р.);

№ РС, 12-1630 від 31.05.2012 року на суму 293193,41
грн. (на підставі акту про спожиття
теплової енергії за травень 2012р.);

№ РС, 12-1644 від 29.06.2012 року на суму 236697,00
грн. (на підставі акту про спожиття
теплової енергії за березень 2012р.);

Зазначені рахунки направлені
відповідачу цінними листами з описами
вкладень у цінні листи відповідно: від
10.05.2012р. за № 05/7513, від 07.06.2012р. за № 05/9248,
від 06.07.2012р. за № 05/10818.

Відповідачем була здійснена часткова
оплата рахунку № РС, 12-1644 на суму 88327,39
грн., після чого заборгованість за
вказаним рахунком склала 148369,61 грн.

Станом на 16.01.2013р. було складено
двосторонній акт звірки розрахунків,
яким підтверджена заборгованість по
оплаті послуг по відпуску теплової
енергії в гарячій воді відповідача
перед позивачем за період з 01.04.2012 по
31.06.2012р. по договору № 06-25/ПУ-30462 від
10.04.2012р. яка складає 1342436,62 грн.

Оплату виставлених рахунків за спожиті
послуги відповідач не здійснив,
договірні зобов'язання не виконав.

Із посиланням на норми ст. 526, 610, 611, 612, 625,
626 ЦК України та на умови договору
позивач просить стягнути з відповідача
1342436,62 грн. - основного боргу; 26763,00 грн. -
3% річних, 93710,58 грн. - штрафу в розмірі 7%,
97668,22 грн. - пені за прострочення оплати.

Представник відповідача в судовому
засіданні 31.03.2014 року проти позову
заперечив та просив суд у задоволенні
позову відмовити. На виконання вимог
ухвали суду відповідачем подано суду
письмовий відзив по суті спору. В
поданому відзиві на позовну заяву
відповідачем зазначено наступне.

Заборгованість виникла не з вини
відповідача, а є наслідком збігу
комплексних причин, зокрема, через
невідповідність затверджених
Южноукраїнською міською радою тарифів
для населення їх фактичній
собівартості та відсутністю
відповідних дотацій з боку органів
місцевого самоврядування та держави.

Відповідач просить відмовити у
стягненні пені, вказуючи, що
нарахування пені є безпідставним та
призведе до збільшення без того
існуючої заборгованості.

Зазначає, що доказів дати отримання
рахунків (повідомлень про вручення
рахунків з відміткою про їх дату
отримання відповідачем) позивачем не
надано, а отже нарахування штрафу та
пені по справі є безпідставним.

Відповідачем також зауважено, що
позивач неправильно тлумачить
положення п. 8.4 договору. Зокрема, п. 7.3
договору передбачено, що в разі
прострочення оплати до 30 днів -
сплачується лише пеня, а в разі
прострочення більше, ніж 30 діб - лише
штраф у розмірі 7 %.

Відтак, нарахування позивачем
одночасно і пені у розмірі 0,1%, і штрафу
у розмірі 7% не відповідає умовам
договору.

Із посиланням на вищевикладене,
просить суд відмовити у задоволенні
вимог.

Крім того, відповідачем заявлено
письмове клопотання про зменшення
розміру штрафних санкцій, в якому він
зазначає, що відповідач є комунальним
підприємством стратегічного значення,
а неможливість сплати боргу обумовлена
об'єктивним причинами і сплата
штрафних санкцій призведе до штучного
збільшення без того існуючої
заборгованості та поставить
відповідача у ще скрутніше фінансове
становище. У зв'язку з наведеним,
просить суд врахувати приписи ст. 233 ГК
України та ст. 83 ГПК України та
зменшити розмір штрафних санкцій що
підлягають стягненню до 20 000,00 грн. - 7%
штрафу, 20000,00 грн. - пені.

У судовому засіданні 31.03.2014р.
представником відповідача було
заявлено клопотання про застосування
строку позовної давності в частині
стягнення пені та штрафу по рахунку
від 28.04.2012 року на суму 900873,60 грн. за
спожиту теплову енергію в квітні 2012р..

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд -

встановив:

02.04.2012р. між сторонами був укладений
договір № 06-25/ПУ-30462/82, за умовами п. 1.1
якого позивач взяв на себе
зобов'язання відпустити абоненту
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах для опалення,
вентиляції та гарячого
водопостачання об'єктів відповідача, а
відповідач зобов'язався своєчасно
оплачувати спожиті послуги в кількості
та обсягах передбачених договором.

Згідно з пунктами 4.1., 4.3. договору
оплату за фактично спожиту теплову
енергію відповідач проводить
щомісячно на підставі пред'явлених
позивачем рахунків на оплату протягом
30 календарних днів. Позивач направляє
відповідачу рахунки цінним листом з
повідомленням про вручення.
Розрахунковим періодом є календарний
місяць.

Згідно з пунктом 5 договору позивач
постачає відповідачу теплову енергію
для опалення, вентиляції та гарячого
водопостачання з 01 квітня по 30 червня
2012 року включно.

Відповідно до п. 6.3 договору,
відповідач щомісячно, до 28 числа
звітного місяця, надає позивачу
підписаний уповноваженими
представниками сторін акт за фактично
спожиту теплову енергію.

Відповідно до п. 8.4 договору за
порушення строків оплати теплової
енергії по договору відповідач сплачує
позивачу пеню у розмірі 0,1% від вартості
спожитої теплової енергії за кожний
день прострочки, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, а за прострочку більше ніж 30 днів -
штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Відповідно до п. 11.1 договору договір
вступає в силу з дати підписання його
обома сторонами, скріплення печатками
та діє з 01.04.2012 по 30.06.2012 року в частині
постачання теплової енергії, а в
частині розрахунків - до повного
розрахунку.

На виконання умов договору, за період з
квітня 2012р. по червень 2012р. (включно)
позивач поставив відповідачу теплову
енергію на загальну суму 1430764,01 грн., що
підтверджується актами відпуску
теплової енергії № АК.0.3104Ц.0127 за
квітень 2012р., № АК.0.3104Ц.0134 за травень
2012р. та № АК.0.3104Ц.0143 за червень 2012р.,
рахунками від 28.04.2012р. № РС,1481, від
31.05.2012р. № РС,12-1630 та від 29.06.2012р. №
РС,12-1644.

На виконання умов договору позивач
направив відповідачу цінними листами:

рахунок № РС, 12-1481 від 28.04.2012 року на
суму 900873,60 грн.;

рахунок № РС, 12-1630 від 31.05.2012 року на
суму 293193,41 грн.;

рахунок № РС, 12-1644 від 29.06.2012 року на
суму 236697,00 грн., що підтверджується
супровідними листами, описами
вкладення у цінний лист та поясненнями
позивача.

Відповідач за спожиту теплову енергію
розрахувався частково, сплативши 88327,39
грн. по рахунку № РС, 12-1644.

Таким чином, станом на час звернення
позивача із позовом до суду сума
основного боргу відповідача перед
позивачем склала 1342436,62 грн., що
підтверджується позивачем та
визнається відповідачем.

Після подачі позову до суду відповідач
основний борг в сумі 13436,62 грн. погасив,
що підтверджується наявною в
матеріалах справи випискою по
рахунках від 27.12.2013р. (а.с. 187).

За умовами п. 1.1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне в частині стягнення 13436,62
грн. основного боргу провадження у
справі припинити.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, за невиконання належним чином
грошових зобов'язань згідно з вимогами
діючого законодавства України у
встановлений строк, передбачений
договором за розрахунком позивача
боржнику цілком обґрунтовано
нараховано до стягнення 3% річних від
простроченої суми в розмірі
26763,00 грн.

Пунктом 8.4 договору встановлено за
порушення строків оплати теплової
енергії по договору відповідач сплачує
позивачу пеню у розмірі 0,1% від вартості
спожитої теплової енергії за кожний
день прострочки, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, а за прострочку більше ніж 30 днів -
штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Сума пені, розрахованої відповідно до
вказаного положення договору, складає
97668,22 грн., в тому числі:

по рахунку № РС, 12-1481 від 28.04.2012р. за
період прострочення з 25.06.2012р. по
17.12.2013р. в сумі 64611, 82 грн.

по рахунку № РС,12-1630 від 31.05.2012р. за
період прострочення з 17.07.2012р. по
31.01.2013р. в сумі 21989,50 грн.

по рахунку № РС,12-1644 від 29.06.2012р. за
період прострочення з 14.08.2012р. по
13.02.2013р. в сумі 11066,90 грн.

Разом з тим позовні вимоги в частині
стягнення пені підлягають задоволенню
частково, виходячи з такого.

Статтею 256 Цивільного кодексу України
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2 ст. 258 Цивільного кодексу
України встановлено, що до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Пунктом 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України встановлено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Представник відповідача у судовому
засіданні заявив усне клопотання про
застосування строку позовної давності
в частині стягнення пені по рахунку №
РС, 12-1481 від 28.04.2012р.

Таким чином, суд вважає за необхідне
застосувати позовну давність в один
рік.

Позов було подано 27.06.2013р., про що
свідчить опис вкладення (а.с. 71). отже з
врахуванням строку позовної давності,
суд вважає за необхідне стягувати пеню,
починаючи з 27.06.2012р.

З врахуванням застосованого строку
позовної давності, судом був
здійснений розрахунок пені по рахунку
№ РС, 12-1481 від 28.04.2012р., згідно якого пеня
склала 63873,42 грн. (період з 27.06.2012р. по
17.12.2012р.)

Таким чином, загальний розмір пені
становить 96929,82 грн. (63873,42+21989,50+11066,90)

Крім того, за порушення відповідачем
строків оплати теплової енергії по
договору більше ніж 30 днів, позивач,
посилаючись на п. 8.4 договору, просить
стягнути з відповідача штраф у
розмірі 7% вказаної вартості, який за
розрахунком позивача цілком
обґрунтовано складає 93710,58 грн.

Відповідач звернувся до суду із
письмовим клопотанням, в якому
просить суд врахувати приписи ст. 233 ГК
України та ст. 83 ГПК України та
зменшити розмір штрафних санкцій що
підлягають стягненню до 20 000,00 грн. - 7%
штрафу, 20000,00 грн. - пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 551
Цивільного кодексу України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до приписів ст. 3 Цивільного
кодексу України загальними засадами
цивільного законодавства є судовий
захист цивільного права та інтересу,
справедливість, добросовісність та
розумність.

Враховуючи, що відповідач суму
основного боргу по договору №
06-25/ПУ-30462/82 погасив в повному обсязі,
зважаючи на те, що відповідач є
підприємством комунальної форми
власності, основним видом діяльності
якого відповідно до статуту є
задоволення потреб населення,
підприємств, установ організацій в
наданні послуг електропостачання,
водопостачання та водовідведення,
тобто є об'єктом стратегічного
значення, діяльність якого заснована
на самофінансуванні, суд вважає за
необхідне зменшити розмір належних до
сплати штрафних санкцій та стягнути з
відповідача 40000,00 грн. пені та 40 000,00
грн.- 7% штрафу.

Заперечення відповідача стосовно того,
що позивач не довів обставини
фактичного отримання відповідачем
рахунків на сплату заборгованості, а
отже підстави для стягнення з
відповідача 3% річних, пені та штрафу
відсутні, суд відхиляє з наступних
підстав.

Господарським судом встановлено, що за
договором - розрахунковим періодом є
календарний місяць, а оплата за
фактично спожиту теплову енергію (звіт
подається щомісяця, до 28 числа звітного
місяця) відповідач має проводити
щомісячно, протягом 30 календарних днів
(п.п. 4.1., 4.3., 6.3. договору). Тобто,
договором чітко встановлено строк
виконання відповідачем зобов'язання з
оплати теплової енергії.

Щодо рахунків, позивач подав суду
докази направлення відповідачу
рахунків на оплату, а отже свої
зобов'язання з направлення цих
рахунків відповідачу позивач виконав.
Відповідач не подав суду жодного
доказу неотримання цих рахунків,
навпаки, останній не заперечує факт
отримання ним вказаних рахунків, а
вказує лише на неможливість
встановлення точної дати отримання
відповідачем цих рахунків.

Таким чином, позивач цілком правомірно
для визначення дати початку
нарахування 3% річних, пені та штрафу
застосовує нормативні строки
пересилання поштових відправлень та
поштових переказів, затверджені
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 12.12.07р. № 1149.

Так, згідно з п. 4.1., 4.2. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 12.12.07р. № 1149, нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку): 4.1.1.
Місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 4.1.2. У
межах області та між обласними
центрами України (у тому числі для міст
Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3,
пріоритетної - Д+1; 4.1.3. Між районними
центрами різних областей України (у
тому числі для міст обласного
підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+2;
4.1.4. Між іншими населеними пунктами
різних областей України - Д+5,
пріоритетної - Д+4, де Д - день подання
поштового відправлення до пересилання
в об'єкті поштового зв'язку або
опускання простого листа чи поштової
картки до поштової скриньки до початку
останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 -
кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.
При пересиланні рекомендованої
письмової кореспонденції зазначені в
пункті 4.1 нормативні строки
пересилання збільшуються на один день.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Теплопостачання та водо-каналізаційне
господарство" /55000, Миколаївська
область, м.Южноукраїнськ, вул.Дружби
народів, 8, код 31948866/ на користь
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" /01032, м.Київ, вул.Вєтрова, 3,
код 24584661/ в особі відокремленого
підрозділу "Южно-Українська АЕС" /55001,
Миколаївська область, м.Южноукраїнськ,
промзона, а/с№20, код 20915546/ 26763,00 грн. - 3%
річних, 40 000,00 грн. - 7 % штрафу, 40 000,00 грн. -
пені, 31196,80 грн. судового збору.

Видати наказ.

Провадження у справі в частині
стягнення основного боргу в сумі
1342436,62 грн. припинити.

В інший частині в позові відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі,
мають право оскаржити в апеляційному
порядку рішення повністю або частково
у порядку і строки встановлені ст.93
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Л.I. Васильєва

повний текст складено та підписано
04.04.2014р.