ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Справа № 43/329 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого:Панової
І.Ю.,суддів:Білошкап О.В., Погребняка
В.Я.,

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"на
ухвалугосподарського суду міста Києва
від 09.09.2013та постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
26.11.2013у справі № 43/329 господарського
суду міста Києваза заявоюЗакритого
акціонерного товариства
"Ремдизель"ДоДержавного підприємства
Міністерства оборони України
"Київський завод
"Ремдизель"ПроБанкрутствоза участю
представників сторін: від Генеральної
прокуратури України - Яговдік С.М., від
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" -
Герасименко І.В.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 09.09.2013 у справі № 43/329
відмовлено Публічному акціонерному
товариству "Акціонерна компанія
"Київводоканал" у визнанні поточним
кредитором боржника на суму 408 107,24 грн.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 у справі
№ 43/329 апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" залишено без
задоволення, а ухвалу господарського
суду міста Києва від 09.09.2013 у справі №
43/329 - залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, ПАТ "Акціонерна
компанія "Київводоканал" звернулось до
Вищого господарського суду України із
касаційною скаргою, просило скасувати
ухвалу господарського суду міста Києва
від 09.09.2013 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
26.11.2013 у справі № 43/329, передати справу №
43/329 на новий розгляд, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст. 129
Конституції України, ст.ст. 4-2, 35, 43 ГПК
України.

Переглянувши у касаційному порядку
прийняті у даній справі судові акти, на
підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши
застосування господарськими судами
норм матеріального та процесуального
права, Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", колегія
суддів Вищого господарського суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, з огляду
на таке.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 31.05.2006 за заявою Закритого
акціонерного товариства "Ремдизель"
порушено провадження у справі № 43/329
про банкрутство Державного
підприємства Міністерства оборони
України "Київський завод "Ремдизель",
на підставі ст.ст. 1, 3-14 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.09.2006 у справі № 43/329
затверджено реєстр вимог кредиторів
боржника.

Постановою господарського суду міста
Києва від 07.12.2011 у справі № 43/329 Державне
підприємство Міністерства оборони
України "Київський завод "Ремдизель"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, призначено
ліквідатором банкрута арбітражного
керуючого Ольмезова Володимира
Анатолійовича.

26.01.2012 ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" подало до
господарського суду заяву № 15 від
23.01.2012 про визнання поточних
кредиторських вимог до боржника на
суму 408 107,24 грн. з оплати вартості
послуг водоканалу, зокрема, подачі
водопостачання та приймання стоків.

Оскаржувана ухвала суду першої
інстанції мотивована тим, що у липні 2006
року ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" зверталось в даній
справі із конкурсними грошовими
вимогами до боржника на суму 1 003 427,07
грн., і за наслідками розгляду вказаних
вимог, ухвалою від 14.09.2006 Публічному
акціонерному товариству "Акціонерна
компанія "Київводоканал" було
відмовлено у визнанні кредитором
Державного підприємства Міністерства
оборони України "Київський завод
"Ремдизель" через недоведеність
заявлених вимог у зв'язку з фактичною
відсутністю між сторонами договірних
правовідносин, необхідність яких
встановлена у ч. 1 ст. 264 Господарського
кодексу України.

Господарським судом зазначено, що
ліквідатор боржника заперечує поточні
грошові вимоги, заявлені ПАТ
"Акціонерна компанія "Київводоканал", з
тих самих мотивів, якими керувався у
період розгляду і затвердження судом
реєстру вимог кредиторів, посилаючись
на відсутність між сторонами
договірних правовідносин.

Із заяви ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" № 15 від 23.01.2012 судом
першої інстанції встановлено, що
підстави звернення до боржника з
поточними грошовими вимогами є
аналогічними підставам, з яких
заявлялися конкурсні грошові вимоги і
які були відхилені ухвалою від 14.09.2006 з
мотивів їх недоведеності належними
доказами.

Крім того, господарським судом
встановлено, що матеріали справи
містять акт проведення перевірки
наявності договірних відносин, де
комісією, створеною наказом № 18 від
01.08.2006, встановлено факт відсутності
договірних відносин між Державним
підприємством Міністерства оборони
України "Київський завод "Ремдизель" та
Відкритим акціонерним товариством
"Акціонерна компанія "Київводоканал",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Акціонерна
компанія "Київводоканал".

Також суд першої інстанції встановив,
що доказів існування між сторонами
договірних відносин суду подано не
було.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції дійшов висновку про відмову
Публічному акціонерному товариству
"Акціонерна компанія "Київводоканал" у
визнанні поточним кредитором боржника
на суму 408 107,24 грн.

Суд апеляційної інстанції,
переглядаючи ухвалу суду першої
інстанції, встановив, що ПАТ
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
просило визнати його поточним
кредитором боржника за період з жовтня
2008 року по грудень 2011 року. При цьому на
підтвердження наявності
заборгованості у визначеному розмірі
заявник надав копії актів про зняття
показників з водолічильника за
визначений період.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначила, що заявником апеляційної
скарги не надано доказів укладання між
ним та боржником договорів на надання
відповідних послуг. В апеляційній
скарзі ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" вказує на фактичне,
тобто бездоговірне надання боржнику
послуг з водопостачання та приймання
каналізаційних стоків, однак, жодними
належними доказами не підтверджує
зазначених обставин. На думку суду
апеляційної інстанції надані акти про
зняття показників приладів, не є такими
доказами, оскільки, по-перше
незрозуміло з яких підстав та в якому
місці встановлювались відповідні
лічильники при відсутності між
сторонами укладених договорів, а
по-друге, в матеріалах справи відсутні
докази того, що зазначені акти
підписані саме повноважним
представником боржника.

Також колегія суддів апеляційної
інстанції в постанові зазначила, що
інших доказів, що могли б підтвердити
доводи заявника щодо обсягів
споживання останнім не додано,
матеріали справи не містять доказів
виставлення рахунків боржнику,
двосторонніх актів щодо обсягу
(кількості) отриманих послуг з
визначенням ціни за отримані послуги,
підписаних сторонами, тощо.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначив, що ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" вже заявлялись
кредиторські вимоги до боржника з тих
самих підстав, що визначені в заяві від
січня 2012 року, однак за інший період
(16.04.2002-23.12.2004), і ухвалою господарського
суду міста Києва від 14.09.2006 в визнанні
кредиторських вимог було відмовлено з
підстав відсутності між сторонами
договірних відносин. Зазначена ухвала
набрала законної сили та є чинною
станом на дату розгляду апеляційної
скарги.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів апеляційної інстанції
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги ПАТ "АК "Київводоканал" не
доведені поданими доказами, судом
першої інстанції не порушено норм
діючого законодавства, тому підстави
для скасування ухвали господарського
суду від 09.09.2013 у справі № 43/329 відсутні.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що ухвала
господарського суду про відмову
Публічному акціонерному товариству
"Акціонерна компанія "Київводоканал" у
визнанні поточним кредитором боржника
на суму 408 107,24 грн. та постанова суду
апеляційної інстанції прийняті із
порушенням вимог ст. 43 ГПК України, при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог статті 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" кредитор -
юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи
державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону, з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури:
вимоги за зобов'язаннями боржника,
визнаного банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, постановою господарського
суду міста Києва від 07.12.2011 у справі
№ 43/329 Державне підприємство
Міністерства оборони України
"Київський завод "Ремдизель" визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, призначено ліквідатором
банкрута арбітражного керуючого
Ольмезова Володимира Анатолійовича.

26.01.2012 ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" подало до
господарського суду заяву № 15 від
23.01.2012 про визнання поточних
кредиторських вимог до боржника на
суму 408 107,24 грн. з оплати вартості
послуг водоканалу, зокрема, подачі
водопостачання та приймання стоків.

Колегія суддів касаційної інстанції
зазначає, що виходячи з вимог
спеціального Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
обов'язок надання правового аналізу
поданих кредиторських вимог, підстав
виникнення грошових вимог кредиторів
до боржника, їх характеру,
встановлення розміру та моменту
виникнення цих грошових вимог,
покладений на господарський суд, який
здійснює правосуддя у справах про
банкрутство.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що господарський
суд зобов'язаний перевірити та надати
правову оцінку вимогам кредиторів до
боржника, незалежно від факту їх
визнання чи відхилення в даному
випадку ліквідатором.

На підставі вимог ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається з тексту мотивувальній
частини ухвали та постанови, суди
попередніх інстанцій фактично
ухилились, в порушення вимог ст.ст. 4-2 ,
4-7, 33, 34, 43, 84 ГПК України, від з'ясування
та встановлення змісту вимог заявника,
що викладені в заяві, а також, надання
аналізу з посиланням на норми права, та
докладного розгляду по суті вимог ПАТ
"Акціонерна компанія "Київводоканал" до
банкрута, обмежившись лише посиланням
на заперечення поточних грошових вимог
ліквідатором боржника та вказавши, що
підстави заявлення до боржника
поточних грошових вимог є аналогічними
підставами, з яких заявлялись
конкурсні грошові вимоги даного
кредитора і які були відхилені ухвалою
від 14.09.2006.

Колегія суддів касаційної інстанції
зазначає, що в постанові суду другої
інстанції, відсутні посилання на
номери та дати актів про зняття
показників приладів що подані
заявником скарги до заяви та про які
ідеться в тексті постанови Київського
апеляційного господарського суду, не
вказаний зміст вказаних актів, не
з'ясовано, яка особа підписала акти про
зняття показників з боку боржника, а
також, в постанові відсутня мотивація
суду з посиланням на норми
матеріального та процесуального права,
на підставі яких, суд дійшов висновку,
про відсутність доказів, що зазначені
акти підписані саме повноважним
представником боржника.

Крім того, судами попередніх інстанцій
не з'ясовано в тексті ухвали та
постанови, який саме об'єкт споживання
послуг з водопостачання в даному
випадку є предметом заяви про грошові
вимоги ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" до банкрута.

Крім того, колегія суддів касаційної
інстанції зазначає, що розгляд заяв
кредиторів у справі про банкрутство
суттєво відрізняється від вирішення
спору по суті у позовному провадженні.
Господарський суд, здійснюючи розгляд
заяви з грошовими вимогами до боржника,
не вирішує майновий спір по суті, а
визнає чи не визнає за допомогою
належних та допустимих доказів факт
наявності у кредитора грошової вимоги
до боржника.

Отже, суди попередніх інстанцій
припустились порушень приписів ч. 1 ст.
43 ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст.
11110 ГПК України є підставою для
скасування судового рішення у справі.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України дійшла висновку, що ухвала суду
першої інстанції за результатами
розгляду грошових вимог ПАТ
"Акціонерна компанія "Київводоканал" до
боржника та постанова суду апеляційної
інстанції підлягають скасуванню, а
справа - передачі на новий розгляд до
господарського суду м. Києва в іншому
складі суду.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста
Києва від 09.09.2013 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 у справі
№ 43/329 скасувати. Справу № 43/329
передати на новий розгляд в іншому
складі суду до господарського суду
міста Києва.

Головуючий
І.Ю. Панова

Судді
О.В. Білошкап

В.Я. Погребняк