ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.03.2014
Справа № 39/209

Господарський суд Донецької області у
складі судді Макарової Ю.В., при
секретарі судового засідання Гречух
В.М., розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу
за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тетра Пак" м. Київ,

до відповідача: Приватного підприємця
ОСОБА_1 м. Макіївка,

про стягнення 75 000 грн. 00коп.

від Позивача: не з'явився;

від Відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Тетра Пак" м. Київ
звернулась до господарського суду
Донецької області з позовом до
Приватного підприємця ОСОБА_1 м.
Макіївка про стягнення суми понесених
збитків в розмірі 75 000 грн. 00коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на рахунок-фактуру № 457103
від 12.08.2004 р., накладну № -1 від
12.08.2004 р., довіреність серії ЯЕМ № 850721
від 11.08.2004 р., вимогу від 01.06.2007 р.,
довідку.

Під час попереднього розгляду справи
позивач згідно ст. 22 ГПК України змінив
предмет позовних вимог та просив суд
тягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1
м. Макіївка заборгованість в сумі
75000грн. 00коп. Суд розглядав позовні
вимоги з урахування уточнень.

Відповідач надав відзив на позов та
доповнення до відзиву, проти позовних
вимог заперечив, посилався на
відсутність фактичних правовідносин
між сторонами з приводу поставки
товару, вважав недоведеним позивачем
факт отримання товару за спірною
накладною № -1 від 12.08.2004р. через
відсутність підпису уповноваженої
особи щодо отримання товару,
скріпленого печаткою ПП ОСОБА_1,
зазначив, що довіреність серії ЯЕМ №
850721 від 11.08.2004р. на ім'я ОСОБА_4 ним не
видавалася та є сфальсифікованою,
додатково вказував на суттєві вади
реквізитів довіреності відсутність
підпису ОСОБА_4, підроблення відбитку
печатки ПП ОСОБА_1 та підпису ОСОБА_1,
відсутність записів щодо
підприємства-одержувача товару та його
реквізитів.

Додатково відповідач вказував на
порушення позивачем при поданні позову
вимог ст.ст. 54-57 ГПК України.

Як стверджує у письмових
поясненнях від 10.08.20017р. приватний
підприємець ОСОБА_1, продукцію (палички
для морозива із деревини) на загальну
суму 75 000грн. 00коп. починаючи з липня 2004
року и станом по теперішній час як
безпосередньо від ТОВ "Тетра Пак» так і
через громадянина ОСОБА_4 не
отримувала. (т.1, а.с. 81).

В порядку ст.ст. 41, 42 ГПК України судом
згідно ухвал від 20.09.2007р., 17.01.2008р.
призначалась комплексна експертиза.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 28.08.2008р. (у складі
головуючого судді Морщагіній Н.С.,
суддів Джарти В.В., Левшиної Г.В.)
відмовлено в задоволені позову.

Постановою від 01.12.2008р. Вищий
господарський суд України касаційну
скаргу ТОВ "Тетра Пак" задовольнив
частково, рішення господарського суду
Донецької області від від 28.08.2008р. у
справі №39/209 скасував, а справу
направив на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції і є обов'язковими
для господарського суду під час нового
розгляду справи (частина перша статті
111-12 ГПК України).

У постанові від 31.07.2013р. касаційна
інстанція посилається на те, що судом
всупереч вимог ст. 43 ГПК України щодо
повного та всебічного розгляду всіх
обставин справи у їх сукупності не
досліджено, зокрема, питання чи
підроблено було печатку, відбиток якої
міститься на оригіналі довіреності від
11.08.2004 серії ЯЕМ №850721, питання щодо
підробки документів вирішується
шляхом здійснення відповідних слідчих
дій й розгляду цього питання загальним
судом.

Розпорядженням від 10.02.2009р. за підписом
голови господарського суду Донецької
області справу №39/209 було передано на
розгляд судді Мєзєнцева Є.І.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 11.02.2009р. справа №39/209
прийнята до провадження.

Під час нового розгляду справи
ухвалою від 25.02.2009р. у справі
призначалась судова почеркознавча
експертиза, однак через нездійснення
попередньої оплати експертних
досліджень експертиза не була
проведена.

Розпорядженням за підписом
заступника голови господарського суду
Донецької області у зв'язку з обранням
судді Мєзєнцева Є.І. на посуду судді
Донецького апеляційного
господарського суду, справу №39/209 було
передано на автоматичний розподіл, за
результатом якого для розгляду справи
обрано суддю Макарову Ю.В.

Враховуючи вказівки касаційної
інстанції у постанові від 01.12.2008р., з
метою повного та всебічного
дослідження всіх обставин справи в їх
сукупності, суд відповідно до ухвали
від 26.06.2012р. направив матеріали справи
до Управління внутрішніх справ МВС
України в Донецькій області для
перевірки та проведення слідчих дій.

Матеріали справи були спрямовані
Совєтським районним відділом
Макіївского міського управління УМВС
України в Донецькій області до
Подільського РУ УМВД України в м.
Києві.

27.08.2013р. Головне управління МВС України
в місті Києві Подільське районне
управління направило на адресу суду
постанову від 05.07.2012р. про відмову у
порушенні кримінальної справи до
встановлення та опитування
громадянина ОСОБА_4

За мотивувальною частиною постанови
встановити та опитати громадянина
ОСОБА_4 не виявилося можливим, для цього
направлений відповідний запит до
Олександрійського РВ ГУМВС України в
Донецькій області (по місцю видачі
паспорта гр.-ну ОСОБА_4), але відповідь
на час винесення постанови не надійшла.

25.11.2013р. суд направив на адресу
Подільського районного управління ГУ
УМВС в м. Києві запит відносно того, чи
проводяться після винесення постанови
від 05.07.2012р. будь-які слідчі дії
відносно зазначених в ухвалі
господарського суду Донецької області
від 26.06.2012р. обставин, в тому числі дії з
встановлення місцезнаходження та
опитування громадянина ОСОБА_4,
відносно стану перевірки на теперішній
час, у разі її остаточного завершення
суд просив повернути копії матеріалів
справи №39/209 на адресу господарського
суду Донецької області.

14.01.2014р. копії матеріалів справи №39/209
повернулися до господарського суду
Донецької області, з огляду на що
11.02.2014р. судом поновлено провадження по
справі, її розгляд призначено на
04.03.2014р.

25.02.2014р. від позивача надійшла
телеграма від 24.02.2014р., за змістом якої
позивач просить суд розглянути справу
за наявними у ній документами за
відсутністю представника позивача.

Представники сторін у судове засідання
04.03.2014р. не з'явилися, вимоги ухвали суду
від 11.02.2014р. не виконали.

24.02.2014р. на запит суду надійшов
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відносно Приватного
підприємця ОСОБА_1, відповідно до якого
станом на 18.02.2014р. відповідач значиться
за адресою, яка вказана у позові та на
яку надсилалися ухвали суду.

В матеріалах справи наявні докази
отримання сторонами ухвали суду від
11.02.2014р., що унеможливлює порушення їх
процесуальних прав в цій частині.

Явка представників сторін у судове
засідання 04.03.2014р. ухвалою суду від
11.02.2014р. не визнавалася судом
обов'язковою.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Про необхідність витребування від
сторін будь-яких інших доказів, без
яких неможливо розглянути дану справу,
до суду не заявлялося.

Суд вважає за можливе розглянути спір
за наявними в справі матеріалами,
оскільки їх достатньо для правильної
юридичної кваліфікації спірних
правовідносин.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши надані суду докази в порядку
ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України, суд ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, між ним та
відповідачем, Приватним підприємцем
ОСОБА_1 м. Макіївка була досягнута
домовленість, відповідно до якої він
зобов'язався поставити відповідачеві
товар, а відповідач, в свою чергу,
зобов'язався прийняти та оплатити
вартість поставленого товару.

За змістом позовної заяви позивач
стверджує, що згідно накладної №
-1 від 12.08.2004р. та на підставі
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей серії
ЯЕМ № 850721 від 11.08.2004р. передав
відповідачеві товар - палички для
морозива у кількості 5 000 000шт. на
загальну суму 75 000грн. 00коп.

12.04.2004р. позивачем виставлений
рахунок-фактура № 457103 від 12.04.2004р. на
суму 75000грн. 00коп. зі строком платежу до
11.05.2004р., який відповідачем до
теперішнього часу залишився не
оплаченим.

01.06.2007р. позивач в порядку ст. 530 ЦК
України згідно поштової квитанції №
5770 направив на адресу відповідача лист
з вимогою оплатити наявну
заборгованість.

Позивач вважає, що відповідач свої
зобов'язання всупереч ст. ст. 525, 526 ЦК
України, ст.ст. 193, 198 ГК України належним
чином не виконав, внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість в сумі
75000грн. 00коп., факт чого позивач
підтверджує наданими документами,
зокрема, накладною № -1 від
12.08.2004р., довіреністю серії ЯЕМ № 850721
від 11.08.2004р.

Оскільки відповідач не вчинив жодних
дій, спрямованих на добровільне
врегулювання спору, вказані обставини
примусили позивача звернутися з
позовом про примусове стягнення
вказаної суми.

Дослідивши матеріали справи, керуючись
ст.ст. 32, 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає вимоги Позивача до Відповідача
такими, що не підлягають задоволенню,
враховуючи наступне:

З матеріалів справи вбачається, що
предметом позову є стягнення з
відповідача суми боргу в розмірі
75000грн.00коп.

Позивач стверджує, що між сторонами
було досягнуто згоду, відповідно до
якої він зобов'язався поставити
відповідачеві товар, в свою чергу
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити вартість поставленого товару.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського
процесуального кодексу України,
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом та на засадах
змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Тобто, обов'язок
доказування покладається на особу, що
висуває відповідну вимогу чи
заперечення.

Судовими доказами за визначенням
статей 32-36 Господарського
процесуального кодексу України слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

Таким чином, предметом доказування є
обставини, які свідчать про дійсні
права та обов'язки сторін у справі та
складаються з фактів - підстав позову,
та фактів, якими позивач обґрунтовує
позовні вимоги, тобто на позивача
покладений обов'язок довести належними
та допустимими доказами у справі факт
виникнення заборгованості у
відповідача із зазначенням підстав її
утворення.

Тобто, на позивача покладений обов'язок
довести належними та допустимими
доказами у справі факт здійснення
господарської операції з
купівлі-продажу, тобто отримання
товару відповідачем у означеній
позовній заяві кількості та за
вказаною ціною.

При цьому, відповідно до ст. 34 ГПК
України, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Отже, суд повинен приймати лише ті
докази, які можуть підтвердити або
спростувати юридичні факти, що мають
відношення до даної справи. Належні
докази повинні свідчити про
взаємозв'язок доказів з обставинами, що
підлягають встановленню.

В якості таких доказів, в обґрунтування
позовних вимог, позивач посилається на
накладну №-1 від 12.08.2004р. та
довіреність на отримання
товарно-матеріальних цінностей серії
ЯЕМ № 850721 від 11.08.2004р., які містяться у
матеріалах справи.

Відповідач неодноразово у відзиві на
позовну заяву від 23.07.2007р., в
доповненнях до відзиву зазначав, що
будь-яку продукцію, як безпосередньо
від позивача, так і через ОСОБА_4 на суму
75000грн.00коп. не отримував; вказував на
те, що довіреність на отримання
матеріальних цінностей від 11.08.2004р.
серії ЯЕМ № 850721 на ім'я ОСОБА_4 не
видавалась, підписи в зазначеній
довіреності приватному підприємцю
ОСОБА_1 та її головному бухгалтеру не
належать.

Суд вважає, що надані позивачем
документи не є належними та
допустимими доказами факту здійснення
між сторонами господарської операції з
продажу відповідачу товару на суму
75000грн.00коп., виходячи з наступного.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Статтею 664 зазначеного Кодексу
встановлено, що обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент, зокрема, вручення
товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Так, за змістом статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
пункту 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, первинні документи для
надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ, назву документа
(форми), дату і місце складання, зміст,
обсяг та одиницю виміру господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність їх оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Дослідивши наявну в матеріалах справи
видаткову накладну № -1 від
12.08.2004р. суд встановив, що накладна
взагалі не містить підпису про
прийняття товару від позивача, тому не
може бути прийнята судом в якості
належного доказу на підтвердження
факту отримання товару відповідачем,
позбавлена доказової сили, оскільки не
доводить факт здійснення
господарської операції - передачу
товару продавцем ТОВ "Тетра Пак" та її
отримання покупцем.

Як вбачається з матеріалів справи,
інших документів, які б підтверджували
факт поставки та отримання товару
відповідачем, позивачем надано не було.

Як зазначає позивач, товар було ним
відпущено представнику ПП ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 на підставі довіреності на
отримання товарно-матеріальних
цінностей серії ЯЕМ № 850721 від 11.08.2004р.

При здійсненні операції на одержання
матеріальних цінностей має складатися
довіреність, форма якої затверджена
наказом Мінфіну України від 16.05.96р. № 99
"Про затвердження Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей".

Відпуск товарно-матеріальних
цінностей покупцям або передача їх
безоплатно здійснюється
підприємствами тільки на підставі
доручень отримувачів (покупців).

Таким чином, довіреність на одержання
цінностей є документом, що фіксує
рішення особи (керівника) про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для нього визначені
перелік та кількість цінностей. Без
довіреності не може бути створено
інший первинний документ -
накладну-вимогу, товарно-транспортну
накладну, який є дозволом для
здійснення господарської операції з
відпуску цінностей.

Згідно п. 7 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей забороняється
видавати довіреності, які повністю або
частково не заповнені, не мають зразків
підпису осіб, на ім'я яких вони
виписані.

Представлений суду примірник
довіреності містить незаповнені графи.

Відповідач факт видачі довіреності на
ім'я ОСОБА_4 заперечив, посилаючись на
підроблення підпису та відтиску
печатки ПП ОСОБА_1

Згідно наявного в матеріалах справи
висновку судово-технічної експертизи
документів № 4957/03 від 23.10.2007р., відтиск
печатки суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на довіреності серії ЯЕМ № 850721
від 11.08.2004р. та експериментальних
зразках нанесено різними кліше.

Ухвалами господарського суду від
17.01.2008р., від 19.06.2008р., 03.07.2008р. було
зобов'язано Совєтське РУ УМВС України в
Донецькій області надати, зокрема,
відомості та відповідні документи на
підтвердження того, чи звертався
Приватний підприємець ОСОБА_1 з заявою
для одержання дозволу на оформлення
замовлення на виготовлення печатки та
штампів, дублікатів печатки, зміни
печатки, надати відповідні зразки
(ескізи) печаток і штампів.

Судом було також здійснено запити до
УОБ ГУ УМВС України у Донецькій області
надати суду інформацію з
підтверджуючими доказами, стосовно чи
звертався Приватний підприємець
ОСОБА_1 з заявою для одержання дозволу
на оформлення замовлення на
виготовлення печатки та штампів,
дублікатів печатки, зміни печатки,
надати відповідні зразки (ескізи)
печаток і штампів, акти знищення тощо
на підтвердження того, чи проводилося
Приватним підприємцем ОСОБА_1 здача до
органів внутрішніх справ печаток та
штампів для знищення.

Відповідно до листів Макіївського
міського управління ГУ МВС України в
Донецькій області від 15.07.2008р. № 2-6/7646,
від 09.07.2008р. № 2-6/7405, №2-2/7844 від 25.07.2008р.
Приватний підприємець ОСОБА_1 з приводу
отримання дозволу на право
виготовлення печаток та штампів, або їх
дублікатів, та з приводу (їх знищення) в
період з 01.01.2003р. по теперішній час до
Макіївського МУ ГУМВС України в
Донецькій області не зверталася.

Листом № 7/2268а від 23.07.2008р. Управління
громадської безпеки ГУ МВС України в
Донецькій області повідомило, що
19.10.2003р. відділом дозвільної системи
УМВС України в Донецькій області ПП
ОСОБА_1 видано дозвіл на виготовлення
однієї печатки.

Таким чином, будь-яких відомостей щодо
отримання дозволу на
виготовлення/знищення попередньо
виданих печаток та замовлення нових
судом не отримано.

Під час нового розгляду ухвалою суду
від 25.02.2009р. по справі призначалась
судова почеркознавча експертиза,
відповідно до якої поставлені перед
експертом такі питання: «Чи виконано
три підписи у графах
„Підпис___засвідчую", „Керівник
підприємства" та „Головний бухгалтер",
розташовані у лівій нижній частині
зворотного боку довіреності ЯЕМ № 850721
від 11.08.04 року фізичною особою ОСОБА_1? В
яких умовах виконано підпис -
звичайних, незвичних або навмисно
зміненим почерком?», однак експертиза
через нездійснення попередньої оплати
експертних досліджень не була
проведена

Суд наголошує, що у будь-якому
випадку оформлення довіреності на
отримання матеріальних цінностей не
може свідчити про факт здійснення
господарської операції з фактичного
отримання товару.

Доказів того, що позивач здійснив
встановлення господарських
правовідносин з відповідачем
купівлі-продажу шляхом вчинення дій,
які виразилися у фактичній передачі
спірного товару на загальну суму 75 000
грн. 00коп., матеріали справи не містять.

Під час нового розгляду справи,
враховуючи вказівки касаційної
інстанції у постанові від 01.12.2008р., з
метою повного та всебічного
дослідження всіх обставин справи в їх
сукупності, суд направив копії
матеріалів справи до Управління
внутрішніх справ МВС України в
Донецькій області з метою порушення
кримінальної справи, організації
попереднього розслідування, виявлення
винних осіб та притягнення їх до
кримінальної відповідальності, однак
за наслідками перевірки в порушенні
кримінальної справи було відмовлено.

Виходячи з вищевикладеного,
керуючись ст. 43 ГПК України, суд вважає,
що позивач не довів за допомогою
належних та допустимих доказів у
розумінні статей 32-38 Господарського
процесуального кодексу України факт
передачі товару та його отримання
відповідачем, а тому на відповідача не
може бути покладений обов'язок його
сплатити.

З огляду на відсутність правових
підстав для задоволення позову, в
позовних вимогах слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України підлягають віднесенню на
позивача.

На підставі ст.ст.525, 526, 625, 655-697, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193,
264-271 Господарського кодексу України,
керуючись ст.ст.22, 33, 36, 41, 42, 43, 47, 49, 75, 82-85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тетра Пак" м. Київ до
Приватного підприємця ОСОБА_1 м.
Макіївка про стягнення основного боргу
в сумі 75000грн.00коп. - відмовити.

У судовому засіданні 04.03.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Повний текст
рішення буде складено та підписано
09.03.2014р.

Суддя
Ю.В. Макарова