м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/472/14 12.03.14

За позовомМоторного (транспортного)
страхового бюро України до
Комунального підприємства
«Київпастранс»третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
ОСОБА_1провідшкодування шкоди в
порядку регресу 12 801,52 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Бєлишев Д.Є. -
представник від відповідача не
з'явилисьвід третьої особине з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Моторне (транспортне) страхове бюро
України звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Комунального підприємства
«Київпастранс» про відшкодування
шкоди в порядку регресу у розмірі 12 801,52
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем відповідно до ст. 41 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів» було
відшкодовано шкоду власнику
автомобіля «Фольксваген», державний
номер НОМЕР_1, у розмірі 12 801,52 грн.,
внаслідок чого до позивача в порядку
ст. 38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів» та ст. 1191
Цивільного кодексу України перейшло
право вимоги (регресу) в межах
здійснених фактичних затрат в розмірі
12 801,52 грн., до особи, яка відповідальна
за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.01.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/472/14,
залучено до участі у справі ОСОБА_1
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача та призначено
розгляд справи на 30.01.2014.

В судовому засіданні 30.01.2014
оголошувалась перерва до 19.02.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 розгляд справи
відкладено на 12.03.2014.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав та надав пояснення по суті
справи.

В судове засідання, призначене на
12.03.2014, представник відповідача не
з'явився.

Відповідача було належним чином
повідомлено про час та місце розгляду
справи, що підтверджується розпискою
про відкладення розгляду справи,
підписаною уповноваженим
представником відповідача.

Оскільки про час та місце розгляду
справи відповідач був належним чином
повідомлений, суд вважає за можливе
розгляд справи здійснювати за
відсутності представника відповідача.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, пояснень по справі не надала.

В судовому засіданні судом відмовлено
у задоволенні клопотання відповідача
про припинення провадження у справі.

Обґрунтовуючи клопотання відповідач
зазначає, що спір, який виник у даній
справі, був предметом розгляду
цивільної справи № 2601/18008/12, за
результатами розгляду якої
Голосіївським районним судом м. Києва
було відмовлено в задоволенні позовних
вимог Моторного (транспортного)
страхового бюро України.

Як свідчать матеріали справи, в рамках
справи № 2601/18008/12 Моторне (транспортне)
страхове бюро України звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_1 та вимагало
стягнути з ОСОБА_1 12801,52 грн. страхового
відшкодування. В подальшому за
ініціативою суду до участі у справі
було залучено відповідачем і КП
«Київпастранс». Однак, вимог до КП
«Київпастранс» позивач не заявив та
наполягав на задоволенні позову
виключно до ОСОБА_1, у зв'язку з чим в
задоволенні позову по відношенню до КП
«Київпастранс» судом було відмовлено.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з КП «Київпастранс»
страхового відшкодування в порядку
регресу у розмірі 12 801,52 грн. предметом
розгляду справи № 2601/18008/12 не були, а
тому клопотання відповідача про
припинення провадження у справі
задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2009 о 12 год. 30 хв. в м. Києві на
перехресті вулиці І.Мазепи - пл. Слави
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автобуса «ЛАЗ», державний
номер НОМЕР_2, автомобілів «БМВ»,
державний номер НОМЕР_3, «Volkswagen»,
державний номер НОМЕР_1, «Субару»,
державний номер НОМЕР_4, внаслідок чого,
зокрема, автомобілю «Volkswagen», державний
номер НОМЕР_1, було завдано шкоди.

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_1 вимог п. 13.1 Правил
дорожнього руху України, що
підтверджується постановою
Печерського районного суду міста Києва
від 24.07.2009 у справі № 3-3789/09.

Згідно звіту № 718 від 03.08.2009, складеного
ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча
компанія», року вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«Volkswagen» державний номер НОМЕР_1,
становив 15 361,83 грн.

Станом на час скоєння ДТП - 03.07.2009
цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу -
автобуса «ЛАЗ», державний номер НОМЕР_2,
у визначеному законом порядку
застрахована не була.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, чинній на момент
скоєння ДТП) МТСБУ за рахунок коштів
фонду захисту потерпілих відшкодовує
шкоду на умовах, визначених цим
Законом, у разі її заподіяння
транспортним засобом, власник якого не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, крім шкоди,
заподіяної транспортному засобу, який
не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1
цього Закону, та майну, яке знаходилося
в такому транспортному засобі.

На підставі наказу МСТБУ № 2211 від 09.09.2009
року позивачем 09.09.2009 було сплачено
власнику автомобіля марки «Volkswagen»,
державний номер НОМЕР_1, грошові кошти у
розмірі 12 801,52 грн.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений
на нього Законом обов'язок по
відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини
власника транспортного засобу, який не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність.

Визнаний винним у вчиненні ДТП ОСОБА_1
на момент скоєння ДТП працював водієм
автобусу в Комунальному підприємстві
«Київпастранс» та керував
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків.

Наведені обставини були встановлені в
рішенні Голосіївського районного суду
м. Києва від 19.06.2013 у справі № 2601/18008/12,
яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 12.09.2013, а
тому з огляду на положення ст. 35
Господарського процесуального кодексу
повторного доведення не потребують є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу
України юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Положеннями ст. 1187 Цивільного кодексу
України передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, чинній на момент
настання ДТП) МТСБУ після сплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до власника
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, який не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, крім осіб,
зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього
Закону.

Пунктом 1.6. ст. 1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що власники транспортних
засобів - юридичні та фізичні особи, які
відповідно до законів України є
власниками або законними володільцями
(користувачами) наземних транспортних
засобів на підставі права власності,
права господарського відання,
оперативного управління, на основі
договору оренди, довіреності або
правомірно експлуатують транспортний
засіб на інших законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Як встановлено судом, транспортний
засіб - автобус «ЛАЗ», державний номер
НОМЕР_2, знаходився під управлінням
ОСОБА_1, який перебував у трудових
відносинах з відповідачем. Вина ОСОБА_1
підтверджується постановою
Печерського районного суду міста Києва
від 24.07.2009 у справі № 3-3789/09.

Враховуючи викладене, позивач набув
право на відшкодування відповідачем в
порядку регресу виплаченої суми
страхового відшкодування у розмірі 12
801,52 грн.

Водночас, згідно із ст.ст. 256, 257
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Порядок визначення початку перебігу
позовної давності врегульовано ст. 261
Цивільного кодексу України, а
враховуючи, що судом встановлено
набуття позивачем права вимоги в
порядку регресу, підлягають
застосуванню приписи ч. 6 вказаної
статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного
кодексу України за регресними
зобов'язаннями перебіг позовної
давності починається від дня виконання
основного зобов'язання.

Моторне (транспортне) страхове бюро
України виплатило страхове
відшкодування 09.09.2009, а тому з 09.09.2009 у
Моторного (транспортного) страхового
бюро України виникло відповідне право
регресної вимоги та розпочався перебіг
позовної давності за спірним
зобов'язанням, а 10.09.2012 строк позовної
давності сплив.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом 13.01.2014, про що свідчить поштовий
штемпель на конверті, тобто після
спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

У поданому суду відзиві на позовну
заяву відповідач просить суд
застосувати наслідки спливу строку
позовної давності.

В свою чергу, у позовній заяві позивач
просить суд поновити строк позовної
давності для звернення до суду з
відповідним позовом. Наведене
клопотання відповідача мотивоване тим,
що про факт перебування ОСОБА_1 в
трудових відносинах із відповідачем на
момент настання ДТП останній дізнався
лише в ході розгляду цивільної справи
№ 2601/18008/12.

Однак, ці твердження не можуть свідчити
про поважність причин пропуску
позовної давності. При вирішенні
питання про виплату страхового
відшкодування позивач не був
позбавлений можливості здійснити
запити щодо отримання відомостей,
необхідних для своєчасного здійснення
страхового відшкодування, зокрема,
встановити власника транспортного
засобу, яким керував ОСОБА_1, а також
з'ясувати обставини щодо перебування
ОСОБА_1 в трудових відносинах з певною
юридичною особою.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності,
про застосування якої заявлено
відповідачем, сплив, а судом не
встановлено обставин, передбачених ст.
268 Цивільного кодексу України або
іншими законами, то за таких обставин
у задоволенні позову необхідно
відмовити.

У зв'язку із відмовою в задоволенні
позову судові витрати (в тому числі
витрати на правову допомогу)
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 17.03.2014.

Суддя
Ю.М.
Смирнова