ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.03.14р. Справа № 904/5405/13За позовом
Публічного акціонерного товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства
транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради, м.Дніпропетровськ

про стягнення 9 487 185,46 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача: Пац В.О., дов. №14-333 від
16.03.12р.;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі - позивач)
звернулось липні 2013 року до
господарського суду з позовом, у якому
просить стягнути з Комунального
підприємства транспортування покупної
теплової енергії "Теплотранс"
Дніпропетровської міської ради (далі -
відповідач) суму 7 218 667,14 грн. основного
боргу, 636 265,95 грн. пені, 1 451 438,61 грн.
штрафу, 127 253,19 грн. 3% річних, 53 560,58 грн.
інфляційних, а всього 9 487 185,46 грн.
заборгованості за порушення виконання
грошових зобов'язань по договору
№12/18/55/БО на купівлю-продаж природного
газу від 20.07.12р.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 17.09.13р.
позов у даній справі задоволено
частково, а саме:

- cтягнуто з комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
основний борг у сумі 5 458 667,14 грн., пеню у
сумі 63 626,60 грн., збитки від інфляції у
сумі 53 560,58 грн., 3% річних в сумі 127 253,19
грн., 7% штрафу у сумі 145 143,86 грн., витрати
по сплаті судового збору у сумі 68 820,00
грн.;

- в решті позовних вимог - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
26.11.13р. рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 17.09.13р.
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 06.02.14р. рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.09.13р. та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26.10.13р.
скасовано в частині зменшення розміру
стягуваної суми пені та 7% штрафу до 10%
від їх заявленої суми та відмови у
стягненні з відповідача на користь
позивача 572 639,35 грн. пені та 1 306 294,75
грн. штрафу і в цій частині справу
направлено на новий розгляд до
господарського суду
Дніпропетровської області, в решті
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 17.09.13р.
та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
26.10.13р. - залишено без змін.

Зазначена постанова суду касаційної
інстанції мотивована тим, що
господарським судом не зазначено
обґрунтованих доводів, на підставі
яких прийнято рішення про зменшення
розміру стягуваних суми пені та 7%
штрафу до 10% від їх заявленої суми та не
викладено доводів, на підставі яких
відхилено докази відповідача. Судом
апеляційної інстанції вказаним
порушенням не надано належної правової
оцінки.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 14.02.14р.
справу №904/5405/13 прийнято до провадження
та призначено до розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору
купівлі-продажу природного газу
№12/18/55/БО від 20.07.2012 року в частині
своєчасної оплати природного газу за
період з жовтня 2012 року по грудень 2012
року.

Відповідач у судове засідання 18.03.14р. не
з'явився, витребувані судом документи
не надав, про місце та дату розгляду
справи повідомлений належно.

Згідно заперечень відповідача (від
10.09.13р.) останній просить суд відмовити
у задоволенні позовних вимог про
стягнення штрафу та пені, а у випадку
неможливості такої відмови, зменшити
їх розмір до мінімального. Відповідач
посилається на тяжке фінансове
становище, яке зумовлене різницею у
застосуванні тарифів за теплову
енергію, на вироблення якої був
придбаний природний газ, а саме
застосування тарифів для споживачів
відповідно до рішення
Дніпропетровської міської ради №2212
від 10.09.2009 року, а не економічно
обґрунтованих тарифів відповідач
просить відмовити у позовних вимогах
про стягнення штрафу та пені. Також
відповідач зазначає, що заборгованість
за поставлений природний газ виникла у
зв'язку з тим, що держава, яка є
засновником позивача, не сплачує
відповідачу кошти на погашення
заборгованості з різниці в тарифах
відповідно до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік".

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

встановив:

20 липня 2012 року між позивачем
(продавець) та продавцем (покупець) був
укладений договір №12/18/55/БО
купівлі-продажу природного газу,
відповідно до якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ (надалі -
газ) на умовах цього договору (п.1.1
Договору).

На виконання умов продавець протягом
періоду з жовтня 2012 року по грудень 2012
року поставив відповідачу природний
газ на загальну суму 21 226 727,14 грн., що
підтверджується відповідними актами
прийому-передачі природного газу з
підписами та відбитками печатки
підприємств обох сторін (а.с.17-19).

За умовами п.6.1 Договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що
внаслідок часткової сплати
відповідачем вартості поставленого
позивачем природного газу, у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем на суму 5 458 667,14 грн.,
яка стягнута з відповідача на користь
позивача на підставі рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.09.13р.

Сторони є суб'єктами господарювання,
тому згідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193
Господарського кодексу України, до
прав і обов'язків сторін, що виникли на
підставі зазначеного договору є
господарськими зобов'язаннями, і мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Умовами ст. 530 ч. 1 ЦК України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання, а ст. 629 ЦК України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Вимоги ст.ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625
Цивільного кодексу України та ст.ст. 20,
216-220, 224-226 та 230 Господарського кодексу
України передбачають, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку передбачених
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
законами і договором, а держава
забезпечує захист прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів, зокрема, шляхом
присудження до виконання обов'язку в
натурі, відшкодування збитків та
застосування штрафних санкцій.

Так, на підставі п.7.2 Договору, позивач
нарахував відповідачу пеню за період з
15.11.12р. по 15.04.13р. на суму 636 265,95 грн. та 1
451 438,61 грн. штрафу, що відображається в
розрахунку позивача (а.с.8-10).

Перевіривши нарахування позивача та
враховуючи посилання відповідача на
важкий фінансовий стан підприємства,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені) (п.3.17.4
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Так, частиною 1 ст. 233 Господарського
кодексу України закріплено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно з п.3 ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

В даному випадку суд вважає, що
відповідачем належними доказами
підтверджено, що підприємство
знаходиться в скрутному матеріальному
становищі. Крім того, штраф та пеня є
лише санкціями за невиконання
грошового зобов'язання, а не основним
боргом, а тому будувати на цих платежах
свої доходи та видатки позивач не може.

Також слід зазначити, що сума штрафу та
пені в цілому складає 2 087 704,56 грн., що
становить майже 30 % основного боргу
відповідача, що є неспіврозмірним.

За викладених обставин, враховуючи
причину неналежного виконання
зобов'язання, а саме важкий фінансовий
стан підприємства, на який посилається
відповідач в обґрунтування зменшення
розміру пені та штрафу, господарський
суд вважає за необхідне на підставі ч.2
ст.233 Господарського кодексу України та
п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України,
зменшити розмір пені та штрафу до 50% від
належної до стягнення суми, що буде
становити суму 318 132, 98 грн. пені та 725 719,31
грн. штрафу, а у стягненні решти пені та
штрафу - відмовити.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору; одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається
крім випадків, передбачених законом.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч. 1 ст. 625 ЦК України), а в силу положень
ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.
20 Господарського кодексу України,
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів.

Викладене є підставою для часткового
задоволення позову.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Позивачем за розгляд справи в
апеляційній інстанції перераховано до
Державного бюджету судовий збір в сумі
18 789,34 грн. на підставі платіжного
доручення №1007815 від 24.09.13р. (а.с.132); за
розгляд справи в касаційній інстанції
сплачено до Державного бюджету судовий
збір в сумі 18 789,34 грн. згідно платіжного
доручення №1009971 від 05.12.13р. (а.с.182).

Згідно приписів п.п.4.4 постанови
Пленуму ВГСУ від 21.02.13р. № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" у випадках скасування
рішення господарського суду і передачі
справи на новий розгляд розподіл
судового збору у справі, в тому числі й
сплаченого за подання апеляційної
та/або касаційної скарги або заяви про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, здійснює господарський
суд, який приймає рішення за
результатами нового розгляду справи,
керуючись загальними правилами
розподілу судових витрат.

Постановою Вищого господарського суду
України від 06.02.14р. рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.09.13р. та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26.10.13р.
скасовано в частині зменшення розміру
стягуваної суми пені та 7% штрафу до 10%
від їх заявленої суми та відмови у
стягненні з відповідача на користь
позивача 572 639,35 грн. пені та 1 306 294,75
грн. штрафу і в цій частині справу
направлено на новий розгляд до
господарського суду
Дніпропетровської області, в решті
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 17.09.13р.
та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
26.10.13р. - залишено без змін.

На підставі викладеного, з урахуванням
встановлених обставин, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір у
розмірі 37 578,68 грн., перерахований
позивачем за розгляд справи №904/5405/13 у
судах апеляційної та касаційної
інстанціях.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85, 115-118
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального
підприємства "Транспортування
покупної теплової енергії "Теплотранс"
Дніпропетровської міської ради (49089, м.
Дніпропетровськ, вул. Макарова, 32;
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6;
) суму 318 132,98 грн. (триста
вісімнадцять тисяч сто тридцять дві
грн. 98 коп.) пені, 725 719,31 грн. (сімсот
двадцять п'ять тисяч сімсот
дев'ятнадцять грн. 31 коп.) штрафу, 37 578,98
грн. (тридцять сім тисяч п'ятсот
сімдесят вісім грн. 98 коп.) судового
збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
А.В.
Суховаров

Рішення підписано - 26.03.2014р.