ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р.
Справа № 922/4725/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача: Камінської А.А. за
довіреністю б/н від 17.02.2014 р.

Гаркавого А.В. за довіреністю
№679 від 07.0.2011 р.,

1-го відповідача: Дьоміної О.В. за
довіреністю №06.1/01-09/6762 від 30.12.2013 р.

2-го відповідача: Ізмайлова В.О. за
довіреністю №16-18/25-143 від 08.01.2014 р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Харківської митниці
Міндоходів (вх. №350Х/З-11) на рішення
господарського суду Харківської
області від 15.01.2014 року у справі
№ 922/4725/13

за позовом ТОВ "Амкор Тобакко
Пекеджинг", м. Дергачі

до 1) Харківської обласної митниці, м.
Харків

2) Головного управління державної
казначейської служби України в
Харківської області, м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 р. до господарського
суду Харківської області звернулось
ТОВ "Амкор Табакко Пекеджинг Україна"
(далі - позивач) з позовною заявою до
Харківської обласної митниці (далі -
перший відповідач) та Головного
управління Державної казначейської
служби у Харківській області (далі -
другий відповідач ) та просило суд
стягнути з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Державного казначейства України у
Харківській області шкоду, заподіяну
протиправними рішеннями та діями
суб'єкта владних повноважень у розмірі
88708,51 грн., а також судові витрати у
розмірі 1774,19 грн.

Ухвалою від 26.11.2013 року до участі у
справі залучено правонаступника
Харківської обласної митниці -
Харківську митницю Міндоходів.

10.12.2013 року позивач надав заяву про
зміну підстав позову та просив суд
стягнути з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Державного казначейства України у
Харківській області збитки в розмірі
88708,51 грн. та судові витрати в сумі 1774,19
грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
першим відповідачем всупереч приписам
Митного кодексу України не було
здійснено належне митне оформлення
товару, що в свою чергу, призвело до
тривалого митного оформлення товару,
а також до надмірної сплати позивачем
митного збору та транспортного
простою.

Ухвалою від 10.12.2013 року заяву про зміну
підстав позову на підставі ст. 22 ГПК
України прийнято до розгляду .

У судовому засіданні 23.12.2013 року
представником позивача через
канцелярію суду надано заяву про зміну
підстав позову, в якій він просив суд
стягнути з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Державного казначейства України у
Харківській області грошові кошти в
розмірі 88708,51 грн. та судові витрати в
сумі 1774,19 грн.

Відповідно змісту заяви від 23.12.2013 р.
позивач просить стягнути з Харківської
митниці Міндоходів на користь ТОВ
"Амкор Тобакко Пекеджинг Україна"
грошові кошти в розмірі 88708,51 грн. та
судові витрати в розмірі 1774,19 грн.

Суд першої інстанції, порушуючи норми
процесуального закону, прийняв
вищезазначені і розглядав справу з їх
урахуванням.

15.01.2014 р. позивачем подано клопотання в
порядку п.2 ч.1 ст. 83 ГПК України про
вихід суду за межі позовних вимог. Зі
змісту заяви не вбачається, яким
конкретно чином суд повинний вийти за
межі позовних вимог для захисту
порушеного права позивача.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 15.01.2014 року у
справі № 922/4725/13 позов задоволено
повністю. Стягнуто з Харківської
обласної митниці Міндоходів на користь
ТОВ "Амкор Тобакко Пекеджинг" грошові
кошти в розмірі 88 708,51 грн., з яких 73 459,61
грн. - надміру сплаченого мито, 15 248,90
грн. - завдана шкода та судові витрати в
розмірі 1 774,19 грн. В задоволенні
клопотання щодо зупинення провадження
- відмовлено.

Перший відповідач з зазначеним
рішенням не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Харківської
області від 15.01.2014 року по справі №
922/4725/13 скасувати у повному обсязі та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог позивача
відмовити, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, та на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи.

Так, в своїй апеляційній скарзі заявник
зазначає, що при винесенні рішення
судом першої інстанції не були
враховані положення статті 12 ГПК
України та ст. 17 КАС України, відповідно
до яких спори, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
адміністративних судів, не підвідомчі
господарським судам. Посилання
представника Харківської митниці
Міндоходів про непідсудність даної
справи господарському суду судом
першої інстанції не було враховано та
залишено поза увагою. Судом першої
інстанції безпідставно не враховано,
що юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій. Крім того,
заявник зазначає, що твердження
господарського суду Харківської
області про те, що вимога позивача про
повернення першим відповідачем
грошових коштів ґрунтується на нормах
ЦК України, не є вірним та суперечить
чинному законодавству України,
оскільки правовідносини, які склались
між ТОВ «Амкор Тобакко Пекеджинг
Україна» та Харківською митницею
Міндоходів є за ознаками
публічно-правовими відносинами і не
можуть інтерпретуватись як цивільні
правовідносини. Також, господарським
судом Харківської області було
винесено незаконне та необґрунтоване
рішення, яким встановлено стягнути з
Харківської митниці Міндоходів на
користь ТОВ «Амкор Тобакко Пекеджинг
Україна» грошові кошти в розмірі 88 708, 51
грн., в свою чергу, як свідчать
матеріали справи в свої позовних
вимогах ТОВ «Амкор Тобакко Пекеджинг
Україна» просило стягнути суму в
розмірі 88708,51 грн. з бюджету України в
особі ГУ Казначейської служби в
Харківській області, а не з Харківської
митниці Міндоходів.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014 р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 24.02.2014 р.

Позивач 24.02.2014 р. надав за вх. № 1607
відзив на апеляційну скаргу, в якому
проти апеляційної скарги заперечує,
просить її залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення суду - без змін,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції повно та всебічно досліджені
усі фактичні обставини справи, яким
надана належна правова оцінка.

24.02.2014 р. за вх. № 1608 апелянтом були
надані письмові пояснення в
обґрунтування вимог, викладених в
апеляційній скарзі.

У судовому засіданні 24.02.2014 р. колегією
суддів оголошено про перерву у
розгляді справи до 05.03.2014 р.

03.03.2014 р. за вх. № 1864 апелянтом були
надані письмові пояснення, в
обґрунтування вимог, викладених в
апеляційній скарзі.

03.03.2014 р. за вх. № 1907 позивачем були
надані письмові пояснення в
обґрунтування своїх заперечень.

05.03.2014 р. колегією суддів було оголошено
про перерву у розгляді справи до 19.03.2014
р.

19.03.2014 р. за вх. № 2344 позивачем були
надані письмові пояснення в
обґрунтування своїх заперечень.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені у апеляційних скаргах та
відзиві на неї доводи сторін,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення присутніх представників,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а зазначене рішення
господарського суду Харківської
області підлягає скасуванню, виходячи
з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 02.11.2010р. TOB
"Амкор Тобакко Пекеджинг Україна" подав
до Харківської обласної митниці
вантажну митну декларацію
№807070006/2010/430337 для оформлення товару,
який ввозиться на митну територію
України, а саме: друкарські секції до
ротогравюрної друкарської машини
глибокого друку "Bobst Lemanic Delta" з
ротаційним штампом RDC 67 №1059 (R23) -
друкувальні секції (у розібраному
стані) - 3 комплекти, що складаються з:
друкувальна секція №1 (1 комплект): - 1А-1 -
подвійна рама для друкувальної секції
№1 ; 1А-2 - сушильна камера
високопродуктивного типу для
друкувальної секції №1; 1А-3 - металевий
каркас для друкувальної секції №1; ІА-4-
елементи кріплення і електронні
аксесуари для друкувальної секції №1;
1D-1 - блок картриджів для друкувальної
секції №1; друкувальна секція №2 (1
комплект): 1В-1 - подвійна рама для
друкувальної секції N2; 1В-2 - сушильна
камера високопродуктивного типу для
друкувальної секції №2; 1В-3 - металевий
каркас для друкувальної секції №2; ІВ-4-
елементи кріплення і електронні
аксесуари для друкувальної секції №2;
1D-1/1D-2 - блок картриджів для
друкувальної секції №2; друкувальна
секція №3 (1 комплект): 1С-1 - подвійна
рама для друкувальної секції №3; 1С-2 -
подовжена сушильна камера
високопродуктивного типу для
друкувальної секції №3; 1С-3 - металевий
каркас для друкувальної секції №3; IC-4-3 -
елементи кріплення і електронні
аксесуари для друкувальної секції №3;
1D-2 - блок картриджів для друкувальної
секції №3, торгівельна марка Bobst, країна
виробництва: (СН), Виробник: Bobst SA".

У графі №33 вантажної митної декларації
позивач визначив код товару, як інші
частини друкарського обладнання, по
УКТЗЕД , згідно з яким ставка
ввізного мита встановлена на рівні 2%.
На підставі цього, мито до сплати було
нараховане у розмірі 146711,22 грн.

Позивачем, для проведення митного
оформлення, до Харківської обласної
митниці були надані наступні
документи: контракт від 05.05.2010р. №В05/05/10;
додаткова угода від 20.08.2010р. №1;
додаткова угода від 15.10.2010р. №2;
Специфікація №1; інвойс від 25.10.2010р. №
2101681 з перекладом до нього; інвойс від
25.10.2010р. №2101680 з перекладом до нього;
пакувальний лист №200852/А від 25.10.2010р. з
перекладом; СМК від 25.10.2010р. №019866; СМК
від 25.10.2010р. №018524, ВМД країни експорту
від 27.10.2010p. №10OE73M3; технічний
паспорт та додатки до нього, які
використовувалися позивачем при
визначенні коду товару.

05.11.2010р. за результатами розгляду
вантажної митної декларації
№807070006/2010/430337 від 02.11.2010р. і доданих до
неї документів, відділ контролю митної
вартості та класифікації товарів
Харківської обласної митниці виніс
рішення №КТ- 807-1147-10 від 05.11.2010р., в якому
встановлено, що вказаний товар слід
декларувати як "машини для глибокого
друку" за кодом товару згідно УКТЗЕД 8443
40 00 00.

10.11.2010р. на підставі рішення №КТ-807-1147-10
від 05.11.2010р., Харківська обласна митниця
винесла Картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№807070006/0/00669 від 10.11.2010р., в якій
зазначено, що митна декларація не може
бути прийнята/ товари не підлягають
митному оформленню/товари й
транспортні засоби не підлягають
пропуску через митний кордон України, з
причини необхідності внесення змін в
графу 31, 33, враховуючи рішення про
визначення коду товару №КТ-807-1147-10 від
05.11.2010р., тобто за встановленим митницею
кодом товару .

10.11.2010 р., виконуючи рішення
Харківської обласної митниці
№КТ-807-1147-10 від 05.11.2010р., позивач для
митного оформлення товарів надав
вантажну митну декларацію №010430838
від 10.11.2010 р., де у графі 31-33 зазначено
код товару 8443 40 00 00, згідно з яким ставка
ввізного мита встановлена у розмірі 3%.
На підставі цього, мито до сплати було
нараховане у розмірі 220170,83 грн.

Відповідно до платіжного доручення
№1396 від 01.11.2010р. позивач здійснив
попередню оплату митного оформлення
вантажів за вантажними митними
деклараціями у розмірі 2000000 грн. на
користь Харківської обласної митниці.

Згідно із відміткою Харківської
обласної митниці, що міститься на
вантажній митній декларації
№010430838 від 10.11.2010 р., митне
оформлення визначених у ній товарів,
оплачено позивачем шляхом списання
суми у розмірі 220 170,83 грн. з суми
попередньої оплати, здійсненої
позивачем.

Вказані обставини також не
заперечуються відповідачами у справі.

Позивач не погодився з рішенням
Харківської обласної митниці і
звернувся за захистом своїх порушених
прав та охоронюваних законом інтересів
із позовом до Харківського окружного
адміністративного суду.

22.09.2011 Харківським окружним
адміністративним судом винесено
постанову у справі № 2а-15510/10/2070 за
позовом TOB „Амкор Тобакко Пекеджинг
Україна" до Харківської обласної
митниці, яку залишено в силі ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2012.

Згідно із вказаними рішеннями
адміністративних судів першої та
апеляційної інстанцій, визнано
незаконним та скасовано рішення
Харківської обласної митниці №КТ-
807-1147-10 від 05.11.2010 року по вантажній
митній декларації №807070006/2010/430337 від
02.11.2010р. про визначення коду товару 8443 40
00 00; визнано незаконною та скасовано
Картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№807070006/0/00669 від 10.11.2010р. по
ВМД807070006/2010/430337 від 02.11.2010р.; зобов'язано
Харківську обласну митницю здійснити
TOB "Амкор Тобакко Пекеджинг Україна"
митне оформлення товару по вантажній
митній декларації №807070006/2010/430337 від
02.11.2010р. по вказаному в декларації коду
товару (УКТЗЕД) № 8443 90 80 00. стягнуто з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Амкор Тобакко
Пекеджинг Україна" (,
юридична адреса: 62300, Харківська
область, Дергачівський район, м.
Дергачі, вул. Залізнична,31) витрати,
пов'язані із проведенням судової
експертизи у розмірі 12920,00 грн.

Також, як вбачається у вказаних
рішеннях у адміністративній справі №
2а- 15510/10/2070 була призначена судова
експертиза, проведення якої доручено
судовим експертам Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса,
висновок якої підтвердив доводи
позивача про ввезення комплектних
частин друкарського обладнання, що
ідентифікується за кодом товару УКТЗЕД
, який вказано позивачем у
вантажній митній декларації
№807070006/2010/430337 від 02.11.2010р., а не за кодом
товару УКТЗЕД 8443 40 00 00, який вказаний в
оскаржуваному рішенні Харківської
обласної митниці №КТ-807-1147-10 від 05.11.2010
року.

Рішеннями Харківського окружного
адміністративного суду та
Харківського апеляційного
адміністративного суду встановлено, що
друкувальні секції (3 комплекти) є
складовими частинами лінії
друкувальної машини "Bobst Lemanic Delta"
торгової марки Bobst, а отже позивачем
правомірно визначено код товару за
УКТЗЕД 8443 90 80 00 (інші частини
друкарського обладнання).

Вказане також підтверджується
експертним висновком Харківської
торгово- промислової плати №1397/10 від
09.11.2010 року, який міститься в матеріалах
справи. У цьому висновку зазначено, що
згідно з проведеним аналізом наданих
документів та у відповідності з
вимогами УКТЗЕД нижченаведена
продукція - друкувальні секції (З
комплекти) - складові частини лінії
друкувальної машини "Bobst Lemanic Delta"
торгової марки Bobst відноситься до коду:
8443 90 80 00 (Обладнання друкарське, в якому
використовуються друкарські шрифти,
кліше, платини, циліндри та інші,
друкарські елементи товарної позиції
8442; фарбоструминні друкарські машини,
крім віднесених до товарної позиції 8471;
допоміжні машини друкування; Частини,
Інші).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з посилання,
що позивачем вірно обраний спосіб
захисту порушеного права, з чим не
погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Так, відповідно до базового принципу
господарського процесу, закріпленого в
ст. 4-3 ЦК України, судовий процес є
змагальним.

При визначенні предмету доведення у
спорі принцип змагальності полягає у
втому, що на позивача покладається
обов'язок зазначити підстави позову та
навести докази їх обґрунтованості (п.5
ч.2 ст. 54 ГПК України).

Таким чином, виходячи із змісту позову
із заявами про зміну підстав позову,
позивач просив стягнути з державного
бюджету України в особі казначейства
безпідставне збагачення, тобто
наполягав на виконанні зобов'язання,
передбаченого ст. 1212 ЦК України.

Ці правову позицію позивач підтвердив
колегії суддів у своїх письмових
поясненнях від 03.03.2014 р. (а.с. 69 т.2), в яких
чітко зазначив, що кваліфікує заявлену
до стягнення суму як безпідставне
збагачення і ґрунтує позов на приписах
ст. 1212 ЦК України.

Саме в межах даної підстави повинний
був розглянути спір місцевий
господарський суд і саме цій підставі
надає юридичну кваліфікацію суд
апеляційної інстанції.

На підставі цього колегія суддів
доходить до висновку про незаконність
рішення місцевого господарського суду.

Так, згідно приписів ч.1 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Таким чином, боржником в цивільному
зобов'язанні є суб'єкт, який набув майно
або зберіг його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави.

Відповідно до рішення місцевого
господарського суду боржником у
зобов'язанні визначено Харківську
обласну митницю Міндоходів, хоча даний
суб'єкт не є набувачем грошових коштів,
сплачених позивачем. Отримувачем цих
коштів є державний бюджет України і,
відповідно до положень Постанови КМУ
від 03.08.2011 р. №845 «Про затвердження
порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих
бюджетів, або бюджетних установ»
розпорядником коштів є органи
Державного казначейства України.

Відповідно до ч.4 ст. 45 Бюджетного
Кодексу України «Податки і збори
(обов'язкові платежі) та інші доходи
державного бюджету зараховуються
безпосередньо на єдиний казначейський
рахунок і не можуть акумулюватися на
рахунках органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету (за
винятком установ України, які
функціонують за кордоном)». З цього
стає зрозумілим, що після сплати ТОВ
«Амкор Тобакко Пекеджинг Україна»
митних платежів, ця сума була
перерахована 11.11.2010 з рахунку
Харківської обласної митниці на
казначейські рахунки №5002,
№5002. Таким чином, Харківська
митниця Міндоходів не є отримувачем
коштів і не має повноважень щодо
самостійного розпорядження державними
коштами.

Відповідно до Наказу Міністерства
фінансів України, Державної митної
служби України від 24 січня 2006 року N 25/44
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25 січня 2006 р. за N 64/11938:
для обліку коштів у національній
валюті, що надходять до митних органів
для забезпечення виконання платниками
обов'язків щодо сплати митних та інших
платежів, а також виконання завдань,
покладених на митну службу України, в
органах Державного казначейства
України застосовуються рахунки
відповідно до Плану рахунків
бухгалтерського обліку виконання
державного та місцевих бюджетів,
затвердженого наказом Державного
казначейства України від 28.11.2000 N 119, за
балансовим рахунком 3734 "Депозитні
рахунки органів стягнення" (далі -
депозитний рахунок 3734), призначення
якого - "облік руху митних та інших
платежів, які сплачуються до/або під
час митного оформлення на рахунки
органів стягнення".

Кошти, що обліковуються за
депозитним рахунком 3734, не належать
митним органам.

Крім того, суд першої інстанції в
своєму рішенні посилається на статтю
1173 ЦК України, відповідно до якої шкода
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою незалежно
від вини цих органів. Тобто,
відшкодування за зобов'язаннями
здійснюється саме Державою з
Державного бюджету, а не з рахунків
органу, який приймав відповідне
рішення, в даному випадку митниці.

Саме тому з Харківської обласної
митниці Міндоходів не можуть бути
стягненні кошти на підставі ст. 1212 ЦК
України.

З цих же підстав позбавлений
юридичного сенсу вихід місцевого
господарського суду за межі позовних
вимог, оскільки відповідно до ч.2 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України суд може виходити за межі
позовних вимог лише за умови, що це
необхідно для захисту прав і законних
інтересів позивача. Приймаючи до уваги
те, що Харківська митниця Міндоходів не
уповноважена законом на здійснення
операцій з коштами Державного бюджету
України, суд першої інстанції
безпідставно вийшов за межі позовних
вимог та в резолютивній частині
зазначив «стягнути з Харківської
митниці Міндоходів на користь ТОВ
«Амкор Тобакко Пекеджинг Україна»
грошові кошти...».

Крім того, рішення місцевого
господарського суду прийняте із
грубими порушеннями процесуального
законодавства, які також обумовили
прийняття неправильного рішення.

Як свідчать матеріали справи, судом
першої інстанції в порушення норм ч.4
ст.22, ст. 54 ГПК України було прийнято
заяву про зміну підстав позову від
23.12.2013 та на підставі ней було змінено
предмет позову.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви. Таким
чином, позивач міг подати дані заяви до
початку розгляду справи. Як свідчать
матеріали справи, а саме протокол від
10.12.2013 р., судом першої інстанції було
розпочато розгляд справи саме 10.12.2013 р.

Відповідно до абз. 1 п.3.12. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»,
право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу. Невідповідність
згаданої заяви вимогам цих норм
процесуального права є підставою для
її повернення з підстав, передбачених
частиною першою статті 63 ГПК.

Не зважаючи на очевидне порушення
строку на подання заяви про зміну
підстав позову, судом першої інстанції
було винесено ухвалу про прийняття для
розгляду заяви про зміну підстав
позову від 23.12.2013 р.

В подальшому суд першої інстанції,
посилаючись на клопотання позивача від
15.01.2014 р. (а.с. 1 т.2), вийшов за межі
позовних вимог та змінив предмет
позову, стягнувши зазначену позивачем
суму не з державного бюджету в особі
Головного управління Державного
казначейства України в Харківській
області, як просив позивач, а з
Харківської митниці Міндоходів.

Незаконність стягнення коштів з
Харківської митниці Міндоходів
обґрунтована вище, однак колегія
суддів вважає за необхідне надати
правову оцінку і вимозі позивача про
стягнення грошових коштів з Головного
управління Державного казначейства
України в Харківській області, як
зазначено у позові.

Дослідивши правовідносини, які
склалися між сторонами, колегія суддів
доходить до висновку про неможливість
задоволення цих вимог на підставі
приписів цивільного законодавства.

Так, вимога про повернення державним
бюджетом коштів, отриманих без
достатньої правової підстави (ст. 1212 ЦК
України) є вимогою про виконання
цивільного зобов'язання.

Між тим, отримані державним бюджетом
кошти є загальнодержавним податком -
ПДВ, який збирається державою на
підставі бюджетного та
адміністративного законодавства. Факт
перерахування суми мита до єдиного
казначейського рахунку по ВМД
№807070006/2010/430838 від 10.11.2010
підтверджується довідкою Харківської
митниці Міндоходів від 21.01.2014 №06.1/03-08/393.

Ч. 2 ст. 1 ЦК України закріплено, що до
майнових відносин, заснованих на
адміністративному або іншому владному
підпорядкуванні однієї стороні другій
стороні, а також до податкових,
бюджетних відносин цивільне
законодавство не застосовується, якщо
інше не встановлено законом.

Тому колегія суддів доходить до
висновку, що позивачем невірно обраний
спосіб захисту, оскільки вважає
неможливим повернення податків,
помилково сплачених до державного
бюджету, на підставі норм ЦК про
безпідставне збагачення.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що суд першої інстанції невірно
застосував норми матеріального права і
порушив приписи процесуального закону,
в зв'язку з чим апеляційна скарга 1-го
відповідача підлягає задоволенню, а
рішення господарського суду
Харківської області скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, п. 2 ст. 103, ст. ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської
обласної митниці Міндоходів, м. Харків
на рішення господарського суду
Харківської області від 15.01.2014 року у
справі № 922/4725/13 задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 15.01.2014 року у
справі № 922/4725/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Амкор Тобакко
Пекеджинг Україна" (, 62300,
Харківська область, Дергачівський
район, м. Дергачі, вул. Залізнична, 31) на
користь Державного бюджету України
(отримувач коштів у Дзержинському
районі м. Харкова Харківська область,
код отримувача коштів 37999654, рахунок
отримувача коштів 2003, банк
отримувача ГУДКСУ у Харківській
області, код банку отримувача 851011, код
класифікації доходів бюджету 22030001)
судовий збір за подання апеляційної
скарги у розмірі 913,50 грн.

Повний текст постанови складено 24.03.2014
року.

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.