Господарський суд Чернігівської
________________________________________________________________________
________________________________________________
РІШЕННЯ

27 березня 2014 року
справа №927/274/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю „Білогір'я
молокопродукт", вул. Леніна, 82, оф. 23, м.
Гадяч, Полтавська область, 37300,до
відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,про
стягнення 45509,50 грн.Суддя Блохіна Ж.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився,

відповідач: не з'явився.

В судовому засіданні 27.03.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення на підставі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою
відповідальністю „Білогір'я
молокопродукт" подано позов до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 45509,50 грн., з яких 17405,96 грн.
основного боргу по оплаті переданого
товару відповідно до умов договору
поставки №523/11-БМ від 22.09.2011 року, 5782,83
грн. пені, 9083,79 грн. 20% річних та 13236,92 грн.
штрафу.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився. Позивач про дату,
час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином,
про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, представника не направив,
заяв, клопотань та відзиву на позов не
надіслав. Рекомендованим листом з
повідомленням про вручення поштового
відправлення на адресу відповідача
направлена копія ухвали про порушення
провадження у справі від 03.03.2014 року,
яка повернулася до суду з довідкою
Укрпошти, в якій зазначена причина
повернення, а саме: „за закінченням
терміну зберігання".

Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
за №18 (зі змінами, внесеними Постановою
Пленуму ВГСУ від 16.01.2013 №3) особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої ст. 64 та ст. 87
Господарського процесуального кодексу
України (надалі - ГПК України).

За змістом зазначеної ст. 64 ГПК України,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відтак, відповідач повідомлений
належним чином про час і місце розгляду
справи судом.

Отже, відповідач не скористався своїми
правами, передбаченими ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, правом на приймання
участі у господарських засіданнях, на
подання відзиву на позов, заяв,
клопотань, на подачу доказів та іншими
правами.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка представників сторін не
визнавалась обов'язковою, суд вважає за
можливе, на підставі ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, розглянути справу у
відсутність представника позивача та
відповідача, за наявними в справі
матеріалами.

Розглянувши подані матеріали,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи по суті,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2011 року між позивачем
(постачальник) та відповідачем
(покупець) укладено договір поставки
№523/11-БМ (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується у
встановлений договором строк передати
товар у власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього плату на умовах цього
договору.

Згідно п. 2.1 договору найменування
товару, кількість, вартість, ціна,
базисні умови та адреса поставки
вказуються у заявці, на підставі якої
постачальником складається видаткова
накладна на товар. Заявка зберігається
до моменту передачі товару та
підписання сторонами видаткових
накладних.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що
оплата здійснюється у безготівковій
формі шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок постачальника.
Покупець сплачує постачальнику
вартість товару за відповідною
накладною протягом 14 календарних днів
з дати поставки.

На виконання умов договору позивачем
передано відповідачу товар згідно
видаткових накладних №Бг-00001122 від
23.04.2013 року на загальну суму 16189,88 грн.,
№Бг-00000300 від 29.01.2013 року на загальну
суму 35096,08 грн., №Бг-00000259 від 24.01.2013 року
на загальну суму 23235,00 грн., №Бг-00000120 від
14.01.2013 року на загальну суму 33762,68 грн.,
№Бг-00000008 від 03.01.2013 року на загальну
суму 23790,24 грн., №Бг-00003284 від 09.10.2012 року
на загальну суму 23234,65 грн., №Бг-00002574 від
23.07.2012 року на загальну суму 10715,14 грн.,
№Бг-00002573 від 23.07.2012 року на загальну
суму 23898,75 грн., №Бг-00003983 від 28.12.2012 року
на загальну суму 19264,50 грн., а всього на
суму 209186,92 грн.

Вказаний товар отриманий відповідачем,
що підтверджується його підписом та
відтиском печатки на вказаних
накладних.

Як зазначає позивач в позовній заяві,
відповідач частково оплатив вартість
отриманого товару на суму 191780,96 грн., що
також підтверджується копіями
банківських виписок, які містяться в
матеріалах справи.

Отже, в порушення умов договору,
відповідач не сплатив вартість
отриманого товару на суму 17405,96 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України (далі
ГКУ):

"Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином."

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується факт отримання
відповідачем від позивача товару за
вищевказаними накладними, виходячи з
вищевикладених норм законодавства та
договору, у відповідача виникло
зобов'язання сплатити вартість
отриманого товару, яке він не виконав.

Отже, позивачем правомірно заявлено до
стягнення з відповідача борг у сумі
17405,96 грн.

Згідно п. 9.1.3 договору за порушення
зобов'язань з оплати товару покупець
без попередньої вимоги постачальника
сплачує пеню, на підставі ст. 625 ЦК
України, суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 20% річних від
суми боргу за весь період, що
обчислюється з першого дня від дати
виникнення заборгованості з оплати і
до дати здійснення оплати (зарахування
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника). Розмір пені,
передбачений цією статтею, у
відповідності до Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 9.1.5 договору якщо
покупець не оплатив вартість товару
протягом 20 днів і більше з моменту
виникнення боргу, покупець
зобов'язаний сплатити на користь
постачальника штраф у розмірі 10% від
суми боргу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, має
на вимогу кредитора сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Посилаючись на ст. 625 Цивільного
кодексу України та п. п. 9.1.3, 9.1.5
договору, позивач також просить
стягнути з відповідача 5782,83 грн. пені за
період прострочки платежу з 07.08.2012 року
по 24.02.2014 року, 9083,79 грн. 20% річних за
період прострочки платежу з 07.08.2012 року
по 24.02.2014 року та 13236,92 грн. штрафу.

Для всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності суд
повинен перевірити обґрунтованість і
правильність здійсненого позивачем
нарахування штрафних санкцій, річних
тощо, і в разі, якщо їх обчислення
помилкове - зобов'язати позивача
здійснити перерахунок відповідно до
закону чи договору або зробити це
самостійно (аналогічна позиція
викладена в ч. 1 п. 18 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 11.04.2005 року № 01-8/344 "Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені в доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році").

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу
України передбачає, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставі і в порядку передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку
пені, 20% річних та штрафу, заявлених до
стягнення позивачем, дійшов висновку
про правомірність їх нарахування.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку, що відповідач взяті на себе
зобов'язання по оплаті отриманого
товару своєчасно та в повному обсязі не
виконав, а тому позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю в сумі
45509,50 грн., з яких: 17405,96 грн. основного
боргу, 5782,83 грн. пені, 9083,79 грн. 20% річних
та 13236,92 грн. штрафу.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судовий збір
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р
НОМЕР_2 в РУ ПАТ КБ „ПриватБанк", МФО
353586) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю „Білогір'я
молокопродукт" (вул. Леніна, 82, оф. 23, м.
Гадяч, Полтавська область,
ідентифікаційний код 33707592, р/р 2459,
ПАТ „ОТП Банк", м. Київ, МФО 300528) 17405,96
грн. боргу, 5782,83 грн. пені, 9083,79 грн. 20%
річних, 13236,92 грн. штрафу та 1827,00 грн.
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 31.03.2014 року.

Суддя
Ж.В. Блохіна