ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

07.04.14 № 910/5796/14. Суддя Сівакова В.В.,
розглянувши

позовну заяву Інституту садівництва
Національної академії аграрних наук
України

до СУАП Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвікта, ЛТД"

про стягнення 37 910,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позовну заяву підписано особою, яка не
має права її підписувати, оскільки

Згідно ст. 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява підписується
повноваженою посадовою особою
позивача або його представником.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України
представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.

Пунктом 2 статті 36 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що письмові докази
подаються в оригіналі або в належним
чином засвідченій копії.

Відповідно до п. 5.27 Національного
стандарту України ДСТУ 4163-2003
«Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації»(затверджена Наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
№ 55) відмітку про засвідчення копії
документа складають зі слів «згідно з
оригіналом», назви, посади, особистого
підпису особи, яка засвідчує копію, її
ініціали та прізвища, дати засвідчення
копії і проставляють нижче реквізиту
підпис.

Надана копія довіреності № 268 від
11.03.2014 не відповідає вищезазначеним
вимогам, а тому не може бути належним
доказом в підтвердження повноважень
представника позивача - ОСОБА_1, за
підписом якого подано позов.

У позовній заяві вказано невірну
адресу позивача.

Відповідно до п. 3.5. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» недодержання вимог
статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини
першої статті 57 Господарського
процесуального кодексу України щодо
форми, змісту і додатків до позовної
заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити,
зокрема, поштові адреси сторін.

Отже, позовна заява підлягає
поверненню без розгляду, якщо
позивачем не вказано повне
найменування сторін та їх поштових
адрес.

За змістом п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою (ст. 64 ГПК України).

Згідно п. 20.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості
і підсудності справ господарським
судам" місцезнаходження юридичної
особи або фізичної особи-підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (стаття 17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців").

Як вбачається з доданих до позовної
заяви матеріалів (свідоцтво про
державну реєстрацію юридичної особи
Серія А01 № 733609 та довідки АА № 809306 з
ЄДРПОУ) місцезнаходженням позивача є:
03027, Київська область, с. Новосілки, вул.
Садова, 23.

Проте, позивачем в позовній заяві
вказано іншу адресу - м. Київ, вул.
Садова, 23, що в подальшому при
надісланні судом процесуальних
документів сторонам може призвести до
неналежного повідомлення про розгляд
справи.

До позовної заяви не додано доказів, що
підтверджують викладені в заяві
обставини, оскільки

Згідно ч. 2 ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України
письмові докази подаються в оригіналі,
або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до п. 5.27 Національного
стандарту України ДСТУ 4163-2003
«Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації» (затверджена Наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
№ 55) відмітку про засвідчення копії
документа складають зі слів «згідно з
оригіналом», назви, посади, особистого
підпису особи, яка засвідчує копію, її
ініціали та прізвища, дати засвідчення
копії і проставляють нижче реквізиту
підпис. Засвідчуватись повинна кожна
сторінка документу з відтиском печатки
підприємства, установи, організації,
іншої юридичної особи.

Проте, додані до позовної заяви копії
документів не відповідають
вищезазначеним вимогам, а тому не
можуть бути належними доказами в
розумінні ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України.

Порушено правила об'єднання вимог,
оскільки

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського
процесуального кодексу України, в
одній позовній заяві може бути
об'єднано кілька вимог, зв'язаних між
собою підставою виникнення або
поданими доказами.

Під вимогою треба розуміти
матеріально-правову вимогу, тобто
предмет позову, який являє собою
одночасно спосіб захисту порушеного
права.

У відповідності до чинного
законодавства, дозволяється
об'єднувати вимоги, які пов'язані між
собою підставами виникнення.

Підставою позову є фактичні обставини,
на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, з наведеного вище вбачається, що
вимоги повинні випливати з тих самих
фактичних обставин, на яких
ґрунтуються ці вимоги.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо порушено правила поєднання вимог
або об'єднано в одній позовній заяві
кілька вимог до одного чи кількох
відповідачів і сумісний розгляд цих
вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і
взаємовідносин сторін чи суттєво
утруднить вирішення спору.

В поданій позовній заяві заявлено
вимоги про стягнення заборгованості за
двома різними договорами - по договору
оренди індивідуально визначеного
(нерухомого або іншщого) майна, що
належить до державної власності № 18
від 01.01.2007 та договору про комунальне
обслуговування № 13 від 01.01.2011.

Ці договори хоча й укладені між тими ж
сторонами, проте укладені та
регулювали правовідносини в різний
час, мають різний предмет та відповідно
різні умови.

Судом встановлено, що сумісний розгляд
заявлених позовних вимог
перешкоджатиме з'ясуванню прав і
взаємовідносин сторін та суттєво
утруднить вирішення спору, оскільки
заявлені позовні вимоги виникають з
різних правових підстав (двох окремих
договорів) і тягнуть за собою різні
правові наслідки, що суттєво утруднить
вирішення спору.

Згідно ч. 3 п. 3.6. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» господарський суд
повинен повернути позовну заяву без
розгляду, якщо об'єднано вимоги про
стягнення сум боргу, який виник з
різних договорів або інших правочинів,
і т. п.

Як вбачається з позовної заяви, даний
позов заявлено з різними позовними
вимогами та з різними підставами їх
виникнення, а отже з різним
обґрунтуванням цих вимог, що виключає
можливість їх спільного розгляду в
одному судовому провадженні.

За таких обставин, суд встановив, що
заявлені позовні вимоги є різними
спорами окремих судових проваджень -
окремо за кожним договором.

З огляду на викладене, позовна заява не
може бути прийнята до розгляду та
підлягає поверненню для усунення
допущеного порушення, після чого
заявник не позбавлений права повторно
звернутись з позовною заявою до
господарського суду в загальному
порядку (ч. 3 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України).

Керуючись п.п. 1, 2, 3, 5 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву без розгляду.

Суддя
В.В.Сівакова