РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"18" березня 2014 р.
Справа № 906/1831/13

Рівненський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя
Грязнов В.В.

суддя
Мельник О.В. ,

суддя
Розізнана І.В.

секретар судового засідання Чекеренда
Т.М.,

без участі представників сторін, які в
судове засідання не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Позивача-Фізичної особи-підп-риємця
ОСОБА_1 на рішення господарського суду
Житомирської області від 03.02.2014р. у
справі №906/1831/13

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

смт.Гранітне
Малинського району Житомирської
області

до Гранітненської
селищної ради смт.Гранітне Малинського
району Житомирської області

про зобов'язання укласти договір
купівлі-продажу земельної ділянки,-

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 03.02.2014р. у
справі №906/1831/ 13 (суддя Сікорська Н.А.)
відмовлено в задоволенні позову
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(надалі в тексті - ФОП ОСОБА_1) до
Гранітненської селищ-ної ради (надалі в
тексті - Селищна рада) про зобов'язання
укласти договір.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що обраний
Позивачем спосіб захисту свого права
щодо зобов'язання Відповідача укласти
договір купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення, виконавши умови договору
№1 від 20.07.2011р., за ціною визначеною
експертною грошовою оцінкою (16 819 грн.)
із врахуванням сплаченого авансового
внеску (7 706 грн. 37 коп.) та провести
нотаріальне посвідчення вказаного
договору, не відповідає способам
захисту, передбаченим ст.16 ЦК України,
ст.20 ГК України, не визначений
договором, а також не передбачений
іншими положеннями законодавчих
актів.(арк.справи 91-93).

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Житомирської
області від 03.02.2014р., ФОП ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в даній справі та прийняти
нове рішення, яким позов задоволити
повністю.

Скаржник вважає рішення суду першої
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріаль-ного та процесуального
права. На думку Скаржника, суд першої
інстанції помилково дійшов вис-новку,
що Позивачем не вірно обраний спосіб
захисту свого права, а тому
безпідставно відмовив у задоволенні
позову.(арк.справи 104-105).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014р. у даній
справі прийнято до провадження
апеляційну скаргу Позивача, справу
призначено до слухання.(арк.спра-ви 102).

Сторони явку своїх представників в
призначене на 18.03.2014р. судове засідання
не забез-печили, причини неявки суду не
повідомили, хоч про час та місце
розгляду скарги були повідом-лені у
встановленому порядку.(арк.справи 111-112).

Проте, така неявка не перешкоджає
розгляду справи, оскільки, ухвалою
Рівненського апе-ляційного
господарського суду у даній справі від
27.09.2013р. явка представників сторін не
виз-навалась обов'язковою і колегія
суддів вважає за можливе розглянути
скаргу по суті за наявних у справі
матеріалів.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, переві-ривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно №5299 від 08.11.2007р.
ОСОБА_1 на праві приватної власності
нале-жить нежитлова будівля
кафе-магазину, розташована за адресою:
АДРЕСА_1. (арк.справи 22).

Рішенням Гранітненської селищної ради
Малинського району №116 від 16.01.2008р. (з
ура-хуванням змін, внесених рішенням
Селищної ради №84 від 30.06.2011р.): ФОП
ОСОБА_1 надано дозвіл на викуп
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
по АДРЕСА_1 площею 0,0345га; вирішено
укласти угоду з ФОП ОСОБА_1 про оплату
авансового внеску в рахунок оплати
ціни земельної ділянки в розмірі 10%
вартості земельної ділянки,
визна-ченої за нормативною грошовою
оцінкою земельної ділянки та укласти
договір на проведення екс-пертної
грошової оцінки земельної ділянки
площею 0,0345га по АДРЕСА_1, яка передана в
оренду ФОП ОСОБА_1 із землевпорядною
організацією, визначеною на конкурсній
осно-ві.(арк.справи 7, 8).

Матеріалами справи стверджено, що
Селищна рада-уповноважений орган та
ФОП ОСОБА_1-покупець 20.07.2011р. уклали
Договір про сплату авансового внеску в
рахунок оплати ціни земельної ділянки
№1, згідно п.1.1 якого, ФОП ОСОБА_1 сплачує
авансовий внесок в рахунок ціни
земельної ділянки площею 0,0345 га за
адресою: АДРЕСА_1. Ціна земельної
ділянки буде визначена на підставі
експертно-грошової оцінки земельної
ділянки, замовником якої буде Селищна
рада. Вбачається, що ФОП ОСОБА_1 згідно
квитанції від 29.07.2011р. сплатила
Селищній раді авансовий внесок в сумі 7
706 грн. 37 коп.(арк.справи 9, 10).

Селищна рада 18.04.2012р. вирішила:

1. Прийняти до відома експертну грошову
оцінку на земельну ділянку
несільськогосподар-ського призначення
по АДРЕСА_1 площею 0,0345 га для
комерційного використання в сумі 14 297
грн. з розрахунку 41 грн. 44 коп./м2.

2. Продати ФОП ОСОБА_1 земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
по АДРЕСА_1 в межах селища Гранітне
площею 0,0345 га для здійснення
комерційної діяльності.

3. Затвердити ціну продажу земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в смт.Гранітне в
сумі 68 241 грн. 60 коп.

4. ФОП ОСОБА_1 укласти договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
Гранітнен-ською селищною радою в
місячний термін з дня отримання
повідомлення про прийняття сесією
селищної ради позитивного рішення щодо
викупу даної земельної ділянки та
посвідчити його но-таріально
(арк.справи 39, 65).

Не погодившись з вищевказаним рішенням
ФОП ОСОБА_1 звернулась до
господар-ського суду з позовом до
Гранітненської селищної ради про
визнання рішення недійсним.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 18.03.2013р. у
справі №15/5007/ 1236/12 пункти 3 та 4
зазначеного рішення №160 Селищної ради
від 18.04.2012р. - скасовано.(арк. справи 46-51).

З матеріалів справи вбачається, що
26.06.2013р. Селищною радою прийнято
рішення №259, яким затверджено Звіт про
експертну грошову оцінку земельної
ділянки площею 0,0345 га, що орендується
ФОП ОСОБА_1 для комерційного
використання за адресою: АДРЕСА_1,
селище Гранітне.(арк.справи 11).

Ринкова вартість земельної ділянки
площею 345м2, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, згідно Звіту з експертної
грошової оцінки земельної ділянки від
01.02.2013р. становить 16 819 грн. без
ПДВ.(арк.справи 68-83).

Рішенням №261 від 01.08.2013р. «Про продаж
земельної ділянки по АДРЕСА_1» Се-лищна
рада, зокрема встановила ціну продажу
земельної ділянки комерційного
використання пло-щею 0,0345 га по АДРЕСА_1
в смт.Гранітне в сумі 40 000 грн. з
розстроченням платежу на один
рік.(арк.справи 41).

Не погодившись і з таким рішенням, ФОП
ОСОБА_1 звернулась до господарського
суду з позовом про визнання його
недійсним.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 17.09.2013р. у
справі №906/1162/ 13 визнано незаконним і
скасовано рішення Гранітненської
селищної ради №261 від 01.03.2013р. та
зобов'язано Селищну раду розглянути
питання викупу земельної ділянки
несільськогосподар-ського призначення
площею 0,0345га по АДРЕСА_1 в смт.Гранітне
із ФОП ОСОБА_1(арк.справи 52-56).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що господарським судом
Житомирської області розглядався спір
за позовом ФОП ОСОБА_1 до Селищної ради
про зобов'язання вирішити питання
викупу земельної ділянки, виконавши
умови договору №1 від 20.07.2011р., за ціною,
виз-наченою експертною грошовою
оцінкою (16 819 грн.) із врахуванням
сплаченого авансового внес-ку (7 706 грн.
37 коп.). Рішенням господарського суду
Житомирської області від 08.10.2013р. у
справі №906/1349/13 у задоволенні позову
відмовлено через обрання Позивачем
неналежного спо-собу
захисту.(арк.справи 43-45).

Пропозиції розглянути проект договору
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки та укла-дення договору
купівлі-продажу земельної ділянки, які
вбачаються із заяви ФОП ОСОБА_1 від
28.10.2013р. - прийняті Селищною радою до
розгляду, про що лише 28.11.2013р.
повідомлено Позивача, проте листом №41
від та 10.12.2013р. виконком Гранітненської
селищної ради фактич-но усунувшись від
розгляду заяви, - повідомив Позивача
про відсутність в межах смт.Гранітне
зе-мельної ділянки за адресою,
помилково вказаною ФОП ОСОБА_1 як
«АДРЕСА_1», замість
«АДРЕСА_1».(арк.справи 12, 15, 67).

Перевіривши дотримання місцевим судом
вимог чинного законодавства при
ухваленні ос-каржуваного рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга безпідставна і не підлягає
задо-воленню, з огляду на наступне:

Предметом даної справи є земельний
спір.

Згідно ст.13 Конституції України земля є
об'єктом права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи міс-цевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією. До матеріальної
основи органів місцевого
самоврядування, крім інших об'єктів,
належить земля, управління якою
здійснюють територіальні громади
через органи самоврядування в межах їх
повноважень шляхом прийняття рішень.
Права органів самоврядування
захищаються у судовому порядку.(ст.ст.
142, 145 Консти-туції України).

Як вже було зазначено, на земельній
ділянці, що розташована в АДРЕСА_1,
знаходиться нежитлова будівля,
магазин-кафе, яка належить ОСОБА_1 на
праві при-ватної власності.

Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу
України (надалі в тексті - ЗК України) до
особи, яка набула право власності на
жилий будинок, будівлю або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її час-тину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення. Аналогічні положення
містяться і в статті 377 ЦК України.

Органи державної влади, Рада Міністрів
Автономної Республіки Крим та органи
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень, визначених статтею
122 цього Кодексу, здійсню-ють продаж
земельних ділянок державної чи
комунальної власності або прав на них
(оренди, су-перфіцію, емфітевзису)
громадянам, юридичним особам та
іноземним державам на підставах та в
порядку, встановлених цим
Кодексом.(ст.127 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.128 ЗК України,
продаж громадянам і юридичним особам
земельних ділянок комунальної
власності для потреб, визначених цим
Кодексом, провадиться органами
міс-цевого самоврядування в межах їх
повноважень.

Питання про надання земельної ділянки
є виключним правом ради, а питання
регулюван- ня земельних відносин
вирішуються виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
місь-кої ради.(п.34 ст.26, ст.59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні»).

Так, згідно п.2 чинного рішення
Гранітненської селищної ради №160 від
18.04.2012р. перед-бачено продати ФОП ОСОБА_1
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
по АДРЕСА_1 в межах селища Гранітне
площею 0,0345 га для здійснення
комерційної діяльності.(арк.справи 39).

Колегія суддів приймає до уваги, що за
наслідками розгляду справ за позовами
до органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування щодо
оскарження (визнання незаконни-ми)
прийнятих ними актів з питань,
пов'язаних з наданням земельних
ділянок у власність чи в користування
суб'єктам господарської діяльності
(про відмову у передачі земельної
ділянки у власність чи в користування,
у продажу земельної ділянки, у наданні
дозволу і вимог на розроблен-ня проекту
відведення земельної ділянки тощо)
господарський суд залежно від
характеру спору може зобов'язати
названі органи виконати певні дії, як
цього вимагають приписи чинного
законо-давства, зокрема розглянути в
установленому для даного органу
порядку питання, яке стосується
предмета спору. Водночас, суд не вправі
приймати рішення з питань, віднесених
до виключної компетенції цих органів,
наприклад, про надання земельних
ділянок у власність або в
користуван-ня, укладення договорів
купівлі-продажу або оренди земельних
ділянок, а також зазначати, яке
конкретно рішення повинно бути
прийнято. Таку практику підтримує
Вищий господарський суд України, що
знайшло відображення у п.2.14 постанови
Пленуму від 17.05.2011р. №6 «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин».

Тому колегія суддів вважає, що
господарський суд не вправі приймати
рішення про спону-кання органу
місцевого самоврядування продати
земельну ділянку Позивачу за конкретно
визна-ченою ціною.

Рішення Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевої державної
адміністрації, сіль-ської, селищної,
міської ради про продаж земельної
ділянки є підставою для укладання
договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки підлягає нотаріальному
посвідченню. Документ про оплату або
про сплату першого платежу (у разі
продажу земельної ділянки з
розстроченням платежу) є підставою для
видачі державного акта на право
власності на земельну ділянку та її
дер-жавної реєстрації.

Ціна земельної ділянки визначається за
експертною грошовою оцінкою, що
проводиться організаціями, які мають
відповідну ліцензію на виконання цього
виду робіт, на замовлення орга-нів
місцевого самоврядування.(ч.ч. 6-8 ст.128
ЗК України).

Ринкова вартість спірної земельної
ділянки, як зазначено у Звіті з
експертної грошової оці-нки земельної
ділянки від 01.02.2013р. становить 16 819 грн.
без ПДВ. Дата оцінки 01.02.2013р. Термін дії
звіту 12 місяців від дати
оцінки.(арк.справи 68-83).

За загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі як-що проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примір-никах. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
від-повідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
дого-вору. За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка
одержала проект догово-ру, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиден-ний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором. У разі якщо сторони не
досягли згоди з усіх істотних умов
господарського договору, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся).(ст.181 ГК України).

Як вже зазначалось, 28.10.2013р. ФОП ОСОБА_1,
вважаючи, що 20.07.2011р. між сторонами
укладено попередній договір щодо
купівлі-продажу земельної ділянки -
звернулась до Селищної ради з
проханням розглянути проект договору
купівлі-продажу земельної ділянки за
ад-ресою: АДРЕСА_1 в смт.Гранітне та
укласти договір купівлі-продажу
вказаної земельної ді-лянки.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів
звертає увагу, що відповідно до ст.182 ГК
України, за попереднім договором
суб'єкт господарювання зобов'язується
у певний строк, але не пізніше од-ного
року з моменту укладення попереднього
договору, укласти основний
господарський договір на умовах,
передбачених попереднім договором.
Попередній договір повинен містити
умови, що дозволяють визначити предмет,
а також інші істотні умови основного
договору. До укладення по-передніх
договорів не застосовується загальний
порядок укладення господарських
договорів. У разі якщо сторона, яка
уклала попередній договір, одержавши
проект договору від іншої сторони,
ухиляється від укладення основного
договору, друга сторона має право
вимагати укладення такого договору в
судовому порядку.

Згідно ст.635 ЦК України, попереднім є
договір, сторони якого зобов'язуються
протягом певного строку (у певний
термін) укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено
обмеження щодо строку (терміну), в який
має бути укладений основний договір на
підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не
встановлені попереднім договором,
погоджуються у порядку, встановленому
сторонами у попередньому договорі,
якщо такий порядок не встановлений
актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та ін-шими
учасниками судового процесу.

Спори, що виникають при укладанні
господарських договорів за державним
замовленням, або договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
та в інших випадках, встановле-них
законом, розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі, якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
гос-подарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.(ст.187 ГК України).

Таким чином, враховуючи, що в силу ст.657
ЦК України, договір купівлі-продажу
земель-ної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстра-ції - попередній
договір щодо придбання Позивачем
спірної земельної ділянки також
підлягав но-таріальному посвідченню.
Проте, матеріали справи свідчать, що
договір про сплату авансового вне-ску в
рахунок оплати ціни земельної ділянки
№1 від 20.07.2011р. сторонами укладено у
простій письмовій формі і за своїм
характером він не є попереднім
договором, позаяк не узгоджує усіх
істотних умов: обов'язку Селищної ради
укласти договір купівлі-продажу у
певний строк, за певну ціну.

Виходячи з вищевикладеного колегія
суддів не приймає до уваги твердження
Скаржника про ухилення Відповідача від
виконання умов договору №1 від 20.07.2011р.,
а саме - укладення в подальшому
договору купівлі-продажу, оскільки
договір №1 такого зобов'язання
Відповідача не передбачає.

Згідно ст.1 ГПК України, право особи
звертатися до господарського суду
згідно з встанов-леною підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спря-мованих на
запобігання правопорушенням.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має також право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Отже, порушення, невизнання або
оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернен-ня особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту. Способом
захис-ту є відповідні заходи, які дають
об'єктивні підстави особі відновити
становище, яке існувало до порушення,
захистити свій інтерес або запобігти
правопорушенню.

Тому у разі, коли обраний спосіб не є
таким, що спричинятиме поновлення
порушених прав суд не має правових
підстав для задоволення позовних
вимог.

Способи захисту порушеного права
визначено ст.16 ЦК України та ст.20 ГК
України. Суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або за-коном.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господар-ського суду, що
обраний ФОП ОСОБА_1 спосіб захисту
права шляхом зобов'язання Сели-щної
ради укласти договір купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського
призна-чення, виконавши умови договору
№1 від 20.07.2011р., за ціною визначеною
експертною грошо-вою оцінкою (16 819 грн.)
із врахуванням сплаченого авансового
внеску (7 706 грн. 37 коп.) та но-таріально
посвідчити вказаний договір - не
відповідає встановленим
законодавством способам захисту права,
не визначений договором і не
передбачений іншими правовими
положеннями зако-нодавчих актів.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
проце-сі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, доводи Скаржника
зазначені в апеляційній скарзі, не
визнаються апеляційним судом такими,
що можуть згідно ст.104 ГПК України бути
підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення, тому рішення
місцевого господарського суду
визнається таким, що прийняте у
відповідності до норм мaтеріального та
процесуального права і його належить
зали-шити без змін, а апеляційну скаргу
- без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
рішення господарського суду
Житомирської області від 03.02.2014р. у
справі №906/1831/13 - залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційно-му порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 Господарського процесуального
кодексу України.

3. Справу №906/1831/13 повернути до
господарського суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Мельник О.В.

Суддя
Розізнана І.В.