ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.
Справа № 911/279/14

Cуддя Черногуз А.Ф., розглянувши справу
за позовом Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України та Приватного
акціонерного товариства «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «А.НЕТ» про стягнення
боргу,

Представники:

прокуратури: Пушкарьов О.Г. (наказ № 620/С
від 03.09.2013);

позивача 1: не з'явились;

позивача 2: не з'явились;

відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України та Приватного
акціонерного товариства «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «А.НЕТ» про стягнення
4936,90 грн заборгованості з орендної
плати, 729,01 грн заборгованості з
комунальних платежів, 382,60 грн пені за
несвоєчасну сплату орендної плати, 56,52
грн пені за несвоєчасну сплату
комунальних платежів, 2078,39 грн 15% річних
за несвоєчасну сплату орендної плати,
300,31 грн 15% річних за несвоєчасну сплату
комунальних платежів, 22,77 грн штрафу за
нестрахування майна.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором на оренду
нежитлового приміщення № 647 від 01.12.2010.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.02.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 11.02.2014.

Ухвалою від 11.02.2014 розгляд справи було
відкладено на 04.03.2014.

Ухвалою від 04.03.2014 розгляд справи було
відкладено на 18.03.2014.

18.03.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області надійшло
клопотання позивача-1 та позивача-2 про
продовження строку розгляду справи на
15 днів. Ухвалою від 18.03.2014 вказане
клопотання було задоволено, а розгляд
справи відкладено на 01.04.2014.

24.03.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області надійшла заява
позивача-2 про відмову від частини
позовних вимог, а саме стягнення
орендної плати за період з січня по
травень 2011 року включно, а також усіх
штрафних санкцій, нарахованих у зв'язку
з простроченням вказаних платежів.

Крім того, 01.04.2014 через канцелярію
господарського суду Київської області
надійшла заява прокуратури про відмову
від частини позовних вимог, а саме
стягнення орендної плати за період з
січня по травень 2011 року включно та
усіх штрафних санкцій пов'язаних з
даними позовними вимогами.

Вказані заяви прийняті судом до
розгляду.

В судовому засіданні 01.04.2014 суд
заслухав пояснення представника
прокуратури, він підтримав позовні
вимоги з урахуванням вищезазначеної
заяви про відмову від частини позовних
вимог. Представники позивача-1,
позивача-2 та відповідача в судове
засідання не з'явились.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
прокуратури, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

01.12.2010 між Відкритим акціонерним
товариством «Український інститут по
проектуванню засобів та споруд зв'язку
«Діпрозв'язок» (Приватне акціонерне
товариство «Український інститут із
проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок»)
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «А.НЕТ»
(орендар) було укладено договір на
оренду нежитлового приміщення № 647,
відповідно до п.п. 1.1., 1.4. якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлові приміщення площею 9,00 кв. м.,
які знаходяться у власності ВАТ
«Діпрозв'язок» за адресою: м. Київ, вул.
Солом'янська, 3. Сторони домовились про
те, що на їхні договірні відносини не
поширюються норми Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» та постанови Кабінету Міністрів
України від 04.10.1995 № 786 «Про Методику
розрахунку і порядок використання
плати за оренду державного майна».

Вступ орендаря у тимчасове володіння
та користування майном настає
одночасно із підписанням акту
приймання-передачі вказаного в п. 1.1.
майна (п. 2.1. договору).

Орендна плата за майно встановлюється
згідно Протоколу про встановлення
договірної ціни (додаток № 1 до цього
договору) за базовий (грудень) місяць 2010
року і складає 810,00 грн з ПДВ. Орендар
сплачує орендну плату з урахуванням її
індексації. Орендодавець до 25-го числа
кожного місяця виставляє орендарю
рахунок-фактуру, згідно якого останній
здійснює авансовий платіж за майно до
5-го числа наступного місяця. Розмір
орендної плати за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування розміру місячної орендної
плати за попередній місяць на індекс
інфляції за поточний місяць, крім
випадків дефляції. Орендар
зобов'язаний самостійно забрати
рахунок-фактуру, якій вказаний в п. 3.2.
даного договору (п.п. 3.1., 3.2., 3.2.1.
договору).

Рахунок-фактура на комунальні послуги,
експлуатаційні витрати та компенсація
земельного податку виставляються
орендодавцем, згідно якого орендар
перераховує орендодавцю кошти до
15-числа наступного розрахункового
місяця. Орендар зобов'язаний
самостійно забрати рахунок-фактуру,
якій вказаний в п. 3.3. даного договору
(п.п. 3.3., 3.4. договору).

Орендар зобов'язаний своєчасно і
повному обсязі вносити орендну плату
та інші платежі, передбачені цим
договором (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 11.1. договору він
вступає в силу з 01.12.2010 і діє до 30.11.2011
включно, а в частині розрахунків - до
повного виконання.

Судом встановлено, що на виконання
своїх договірних зобов'язань
орендодавець передав, а орендар
прийняв обумовлене в п. 1.1. договору
майно відповідно до акту
приймання-передачі майна від 01.12.2010
(копія міститься в матеріалах справи).

Крім того, 31.05.2011 сторонами було
підписано угоду про розірвання
договору № 647 від 01.12.2010 оренди нежилих
приміщень, в якій сторони погодили, що
договір на оренду нежитлового
приміщення № 647 від 01.12.2010 припиняє свою
дію та останнім днем його дії є 31.05.2011.
Відповідно до акту приймання-передачі
майна від 31.05.2011 до угоди про розірвання
договору № 647 від 01.12.2010 орендар
повернув орендодавцю майно.

Отже, суд встановив, що на момент
розгляду справи в суді договір на
оренду нежитлового приміщення № 647 від
01.12.2010 припинив свою дію, однак вказана
обставина не звільняє відповідача від
обов'язку виконати свої грошові
зобов'язання за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського
кодексу України, до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу
України, яка кореспондується зі ст. 283
Господарського кодексу України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу
України договір найму укладається на
строк, встановлений договором.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу
України, строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на виконання своїх договірних
зобов'язань виставляв відповідачу
рахунки-фактури для оплати орендної
плати та інших, обумовлених договором
платежів у період з грудня 2010 року по
травень 2011 року, та відповідно до яких
загальна вартість орендної плати з
урахуванням індексації за вказаний
період склала 4936,90 грн, а вартість
комунальних послуг 729,01 грн (копії
вказаних рахунків містяться в
матеріалах справи). А відтак, суд дійшов
висновку, що позивач належним чином
виконував свої договірні зобов'язання.

Як вже зазначалось, 24.03.2014 через
канцелярію господарського суду
Київської області надійшла заява
позивача-2 про відмову від частини
позовних вимог, а саме стягнення
орендної плати за період з січня по
травень 2011 року включно, а також усіх
штрафних санкцій, нарахованих у зв'язку
з простроченням вказаних платежів.
Аналогічна заява була подана
прокуратурою через канцелярію
господарського суду Київської області
01.04.2014.

Згідно ч.ч. 4 - 6 ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який бере участь у справі,
несе обов'язки і користується правами
сторони, крім права на укладення
мирової угоди. Відмова прокурора від
поданого ним позову не позбавляє
позивача права вимагати вирішення
спору по суті. Відмова позивача від
позову, поданого прокурором в
інтересах держави, не позбавляє
прокурора права підтримувати позов і
вимагати вирішення спору по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених ст. 5 цього
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Отже, розглянувши вказані заяви, суд
дійшов висновку, що останні не
суперечать законодавству та не
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси, а відтак
суд приймає відмову позивача-2 та
прокуратури від частини позовних
вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне припинити провадження у
справі в частині стягнення
заборгованості за договором за період
з січня по травень 2011 року включно, а
також усіх штрафних санкцій,
нарахованих у зв'язку з простроченням
вказаних платежів.

Отже, суд розглядає вимоги про
стягнення з відповідача 810,00 грн
орендної плати за грудень 2010 року, 167,10
грн плати за комунальні послуги за
грудень 2010 року, 62,60 грн пені за
несвоєчасну сплату орендної плати, 12,91
грн пені за несвоєчасну сплату
вартості комунальних послуг, 366,49 грн 15%
річних за несвоєчасну сплату орендної
плати, 72,79 грн 15% річних за несвоєчасну
сплату вартості комунальних послуг, 22,77
грн штрафу за нестрахування майна.

Як вже було встановлено судом,
позивачем було виставлено відповідачу
рахунки за грудень 2010 року на оплату
орендної плати та комунальних платежів
на суму 810,00 грн та 167,10 грн відповідно
(копії рахунків містяться в матеріалах
справи).

Відповідач свого обов'язку з оплати
останніх не виконав, що
підтверджується довідкою, наданою
Публічним акціонерним товариством
«Перший інвестиційний банк» (довідка з
додатком міститься в матеріалах
справи).

Суд звертає увагу, що в ухвалах суду про
порушення провадження у справі та про
відкладення розгляду справи
відповідачу було запропоновано подати
відзив на позовну заяву з
документальним обґрунтуванням його
доводів, однак останній не надав суду
будь-яких заперечень проти позову або
доказів сплати заборгованості.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, що кореспондується з ст. 193
Господарського кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
вимогу позивача про стягнення з
відповідача 810,00 грн орендної плати за
грудень 2010 року, 167,10 грн плати за
комунальні послуги за грудень 2010 року
боргу правомірною, що загалом
становить 977,10 грн, обґрунтованою,
документально підтвердженою,
відповідачем належним чином не
запереченою та не спростованою, а
відтак такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
62,60 грн пені за несвоєчасну сплату
орендної плати, 12,91 грн пені за
несвоєчасну сплату вартості
комунальних послуг, 366,49 грн 15% річних за
несвоєчасну сплату орендної плати, 72,79
грн 15% річних за несвоєчасну сплату
вартості комунальних послуг суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктами 8.2., 8.3. договору передбачено,
що за несвоєчасне перерахування
грошових коштів, передбачених п.п. 3.1.,
3.4., цього договору, орендар сплачує
орендодавцеві пеню за кожен день
прострочення в розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення. Орендар, який прострочив
виконання грошових зобов'язань,
передбачених п.п. 3.2., 3.3. цього договору,
на вимогу орендодавця зобов'язаний
сплатити суму боргу з врахуванням
встановлено індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 15% річних від
простроченої суми.

Перевіривши розрахунок пені та 15%
річних, наданий позивачем, суд
встановив, що він є арифметично
невірним. Суд склав власний розрахунок,
відповідно до якого стягненню підлягає
64,78 грн пені за прострочення сплати
орендних та комунальних платежів, 428,96
грн 15% річних за прострочення сплати
орендних та комунальних платежів.

Щодо вимоги про стягнення з
відповідача 22,77 грн штрафу за
нестрахування майна суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 4.7. договору орендар
зобов'язаний застрахувати майно
(згідно додатку № 3 цього договору) на
користь орендодавця у 30-денний строк
після підписання акту
приймання-передачі нежитлових
приміщень (додаток № 2 до цього
договору) і надати орендодавцеві копію
страхового полісу протягом одного
тижня після страхування майна.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується відповідачем, що
орендар не виконав свого обов'язку із
страхування майна, як то передбачено п.
4.7. договору.

Відповідно до п. 8.4. договору за
невиконання орендарем зобов'язання
щодо страхування орендованого майна,
відповідно п. 4.7. цього договору,
орендар сплачує штраф в розмірі 0,01 % від
залишкової вартості майна, вказаної
цим договором в пункті 1.3. Сплата штрафу
не звільняє орендаря від обов'язку
застрахувати майно, так само як і
страхування орендованого приміщення з
порушенням строку, не позбавляє права
орендодавця на стягнення штрафу.

Згідно п. 1.3 договору залишкова
вартість майна, яке передане в оренду
по цьому договору становить на момент
його укладення 227753,46 грн.

Отже, оскільки відповідачем обов'язку
із страхування майна виконано не було,
у позивача виникло права на стягнення
штрафу, передбаченого п. 8.4. договору.
Оскільки, позивачем було вірно
розраховано суму штрафу, суд вважає
вимогу про його стягнення такою, що
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 49-49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Прийняти відмову Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері та Приватного
акціонерного товариства «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» від
частини позовних вимог, а саме
стягнення орендної плати за період з
січня по травень 2011 року включно, а
також усіх штрафних санкцій,
нарахованих у зв'язку з простроченням
вказаних платежів.

2. Припинити провадження в частині
стягнення заборгованості за договором
за період з січня по травень 2011 року
включно, а також усіх штрафних санкцій,
нарахованих у зв'язку з простроченням
вказаних платежів.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «А.НЕТ»
() на користь Приватного
акціонерного товариства «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» () 977,10 грн боргу, 64,78 грн пені,
428,96 грн 15% річних та 22,77 грн штрафу.

5. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

6. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «А.НЕТ»
() в доход Державного
бюджету України 1827,00 грн судового
збору.

7. Видати накази.

Суддя
А.Ф. Черногуз