Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" березня 2014 р.
Справа № 906/290/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Левіщенко М.О. -
довіреність №64 від 27.12.13р.

від відповідача: ОСОБА_2 - паспорт серія
НОМЕР_2 виданий 24.11.07р. Житомирським РВ
УМВС України

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства
"Український транспортно-логістичний
центр" (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(АДРЕСА_1)

про стягнення 3610,44 грн.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення на свою користь з
відповідача 3610,44 грн., з них: несплачені
платежі за перевезення у розмірі 3128,00
грн. та пеня 482,44 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач в судовому засіданні подав
заяву від 25.03.14р., згідно якої позовні
вимоги визнав. Зазначив, що на початок
виконання позивачем перевезень ним
були розраховані суми вартості таких
перевезень та виставлений рахунок який
був повністю оплачений. Однак, після
здійснення перевезень позивачем було
донараховані суми та виставлений
рахунок в сумі 3128,00 грн., який не був
оплачений.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши наявні у
справі докази у сукупності та давши їм
відповідну правову оцінку,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.10.12р. між Державним підприємством
"Український транспортно-логістичний
центр" (позивач) та Фізичною особою
підприємцем ОСОБА_2 (відповідач)
укладено договір № 1641/806-2012 про надання
послуг з організації перевезень
вантажів у власних напіввагонах та
проведення розрахунків за надані
послуги, пов'язані з цими перевезеннями
з додатками (а.с. 11-25).

За договором про організацію
перевезень вантажів основний
виконавець та співвиконавці
зобов'язуються за плату і за рахунок
замовника виконати або організувати
виконання визначених цим договором
послуг, пов'язаних з організацією
внутрішньодержавних та
експортно-імпортних перевезень
вантажів у напіввагонах власності
співвиконавців (п. 1 договору).

Позивач свої зобов'язання за договором
№ 1641/806-2012 від02.10.12р. виконав, що
підтверджується накладними № 32378507 та
№ 32378531 (а.с. 26-27).

Згідно розрахунку позивача (а.с. 8-10),
позивачем були надані послуги
відповідачу на загальну суму 18479,40 грн.
яка складається з:

- 2964,00 грн. плати за користування
вагоном № 65244744 за межами митного
кордону України за період з 17.10.12р. по
30.10.12р.;

- 2964,00 грн. плати за користування
вагоном № 66067919 за межами митного
кордону України за період з 17.10.12р. по
30.10.12р.;

- 6307,70 грн. провізної плати за накладною
№ 32378507;

- 6243,70 грн. провізної плати за накладною
№ 32378531.

Відповідно п.2.2.5 договору, відповідач
зобов'язався здійснювати попередню
оплату за послуги, пов'язані з
організацією перевезення вантажів, що
зумовлені ним, шляхом перерахування
коштів у сумах, що відповідають обсягу
замовлених послуг (з урахуванням
режиму роботи банківських установ, але
не менше ніж середньодобове
нарахування протягом 3 діб, що склалося
за попередні періоди) на поточний
рахунок зі спеціальним режимом
використання (розподільчий рахунок) ДП
"УТЛЦ" та забезпечувати своєчасне
надходження коштів на зазначений
рахунок.

Пунктами 2.2.7, 3.2 договору передбачено
обов'язок замовника проводити
попередню оплату за надані послуги,
пов'язані з організацією перевезень
вантажів, та інші додаткові послуги,
пов'язані з перевезенням вантажів, які
замовлені замовником.

Пунктом 2.2.10 договору передбачено, що
плата за користування вагонами за
межами України нараховується за весь
час з моменту передачі вагону на
інозалізницю на прикордонній станції
до моменту прийому вагону на
прикордонній станції.

Відповідач не розрахувався за надані
послуги в повному обсязі, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість перед
позивачем в сумі 3128,00 грн.

Згідно претензії № УТЛЦ - 15/688 від 18.12.13р.
(а.с.30-31), позивач вимагав від
відповідача негайно погасити
заборгованість в сумі 3128,00 грн. та пеню
в сумі 482,44грн.

Однак, станом на день пред'явлення
позову заборгованість відповідача
перед позивачем не змінилась та
становить 3128,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України, визначено,
що зобов'язанням є правовідношення , в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визначаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610
ЦК України, є його невиконання або
неналежне виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські
зобов'язання виникають безпосередньо
із господарського договору або
безпосередньо із закону.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Станом на день прийняття рішення у
справі заборгованість відповідача
перед позивачем становить 3128,00 грн.

Відповідно до ст. 229 ГК України, учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених ГК
України та іншими законами України.

Обставини, які звільняють відповідача
від обов'язку виконати свої
зобов'язання за договором, та
обставини, які звільняють відповідача
від відповідальності за його
невиконання, в матеріалах справи
відсутні.

За порушення умов договору, позивачем
нарахована пеню.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно п. 4.3 договору, у разі
виникнення заборгованості за надані
послуги з організації перевезення
вантажів, сторони сплачують пеню у
розмірі 0,5 від суми боргу за кожний день
прострочення платежу, але не більше
подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно розрахунку позивача, загальний
розмір пені становить 482,44 грн.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем не надано належних та
допустимих доказів того, що порушення
зобов'язання потягло за собою значних
збитків ДП "Український
транспортно-логістичний центр".

Враховуючи, що відповідачем було
виконано основне зобов'язання на 83,08 %,
нарахована сума пені за прострочку
виконання зобов'язання не відповідає
вимогам співрозмірності, що в свою
чергу, суперечить принципу рівності
сторін в господарському процесі,
господарський суд, керуючись п.3 ч.1 ст.83
ГПК України, прийшов до висновку про
наявність підстав для зменшення на 95 %
розміру пені - до 24,13 грн., відтак, в
частині стягнення 458,31 грн. пені слід
відмовити.

При цьому, суд враховує роз'яснення,
надані в п.9.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
23.03.2012 року "Про судове рішення", згідно
з яким у резолютивній частині рішення
господарські суди повинні зазначати
про часткове задоволення майнових
вимог, у тому числі в разі зменшення
розміру неустойки згідно з пунктом 3
ст.83 ГПК України, - про відмову в позові
в решті вимог, припинення провадження
або залишення без розгляду позову у цій
частині.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, заявленими відповідно
до чинного законодавства і укладеного
договору та такими, що підлягають
задоволенню частково - з відповідача
стягується на користь позивача 3128,00
грн. боргу та 24,13 грн. пені. В іншій
частині позову слід відмовити.

Відповідно до пункту 4.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» у разу коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені),
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Відтак, судовий збір покладається на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ФОП ЄДР НОМЕР_3,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Державного підприємства
"Український транспортно-логістичний
центр" (03680, м.Київ, вул. Предславинська,
28, код 34619229): 3128,00 грн. боргу, 24,13 грн.
пені, 1827,00 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.03.04

Суддя
Маріщенко Л.О.

Друк: Біленька Ю.П.

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід.).