ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2014 р.
Справа № 914/65/14

За позовом: Управління
житлово-комунального господарства і
будівництва Трускавецької міської
ради, м. Трускавець, до
відповідача:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Терен», м.
Трускавець,про: спонукання до
укладення договору.Суддя М.М. Синчук
при секретарі О. ГринчишинЗа участю
представників:позивача:Дергуна О. Б. -
довіреність №22 від 27.01.14
р.,відповідача:Колоса І. В. - довіреність
№2 від 03.02.14р., Головацької І. Б. -
довіреність №3 від 03.02.14р.

Представникам сторін роз'яснено
права та обов'язки передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Заяв про відвід судді не
подавалось. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало.

На розгляд господарського суду
Львівської області подано позов
Управління житлово-комунального
господарства і будівництва
Трускавецької міської ради до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Терен» про
спонукання до укладення Договору про
пайову участь у створенні та розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Трускавця.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідачем самовільно вчинено дії по
втручанню в систему централізованого
опалення, чим порушено встановлений
законом порядок надання послуг з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання. Наведене стало
підставою для звернення позивача до
суду з вимогою зобов'язати відповідача
відновити за свій рахунок самовільно
порушену систему централізованого
теплопостачання в належному йому
приміщенні, що розташоване в
багатоквартирному житловому будинку
№20 по вул. Січових Стрільців, в м.
Новояворівську Яворівського району
Львівської області.

Ухвалою від 16.01.2013 р. провадження у
справі порушено, позовну заяву
прийнято до розгляду, розгляд справи
призначено на 04.02.2014 р.

В судовому засіданні 04.02.2014 р. розгляд
справи відкладено на 17.02.2014 р. для
надання сторонам можливості виконати
вимогу ухвали суду від 16.01.2014 р.

В судове засідання 17.02.2014 р. представник
позивача не з'явився, через канцелярію
суду надав копії Положення про порядок
залучення та встановлення розміру
пайової участі (внеску) фізичних та
юридичних осіб у створенні та розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Трускавець, рішення
Трускавецької міської ради №176 від
26.07.2011р. (зі змінами і доповненнями),
рішення Трускавецької міської ради №389
від 27.09.2012р., типової форми Договору про
пайову участь у створенні та розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Трускавець, докази
опублікування рішення Трускавецької
міської ради №176 від 26.07.2011р. в засобах
масової інформації.

В судове засідання 17.02.2014 р.
представники відповідача з'явилися,
вимоги ухвали суду від 04.02.2014р. виконали
у повному обсязі, щодо позову
заперечують з підстав наведених у
відзиві №4 від 14.02.2014р.

В судовому засіданні 17.02.2014 р. розгляд
справи відкладено на 03.03.2014 р.

В судовому засіданні 03.03.2014 р. оголошено
перерву до 17.03.2014 р. Строк розгляду
справи продовжено.

В судовому засіданні 17.03.2014 р.
представник позивача, надав суду
письмові додаткові пояснення, в яких
вказав, що правовідносини щодо пайової
участі виникли між сторонами під час
дії Закону України «Про планування і
забудову території» та рішення
Трускавецької міської ради №504 від
22.06.2005 р. «Про залучення коштів
інвесторів-забудовників на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста», розрахунок
розміру пайової участі (внеску) на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста
Трускавець, обов'язок сплати якого
виник у відповідача внаслідок
здійснення ним реконструкції з
розширенням будівлі «Центр
будівництва» по вул. Сагайдачного, 2 у м.
Трускавець, здійснюється на підставі
Положення про порядок формування та
використання залучених коштів
інвесторів-забудовників,
затвердженого вищезазначеним
рішенням. Враховуючи вище наведене,
позивачем проведено зміну розміру
пайової участі в тексті
запропонованого договору про пайову
участь у створенні та розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Трускавця. (а.с. 80-83)
Крім того, просив долучити до
матеріалів справи: копію рішення
Трускавецької міської ради №504 від
22.06.05р.; викопіювання з генерального
плану м. Трускавець; лист ТзОВ «Терен»
вих. №7 від 12.03.14 р.

В судовому засіданні 17.03.2014 р.
представники відповідача, подали
клопотання про долучення до матеріалів
справи: Технічного паспорту на
нежитлову будівлю; Договору суборенди
№2-01-11-12 від 01.11.2012 р. між ТзОВ «Терен» та
ФОП ОСОБА_4; Договору суборенди б/н від
08.08.2012 р. між ТзОВ «Терен» та ФОП ОСОБА_5;
Договору суборенди №1-01-11-12 від 01.11.2012
між ТзОВ «Терен» та ФОП ОСОБА_6;
Договору комерційної концесії б/н від
01.09.2012 р. між ТзОВ «Наш Край - ЛЦ» та ФОП
ОСОБА_5

В судовому засіданні 17.03.2014 р. оголошено
перерву до 20.03.2014 р.

В судовому засіданні 20.03.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав
наведених у позовні заяві та
додаткових письмових поясненнях.

В судовому засіданні 20.03.2014 р.
представник відповідача з'явився,
подав письмові пояснення, щодо
позовних вимог заперечив в повному
обсязі, просив суд застосувати позовну
давність та відмовити в позові
повністю.

В судовому засіданні 20.03.2014 р. оголошено
перерву до 21.03.2014 р.

В судове засідання 21.03.2014 р. представник
позивача подав письмові пояснення з
врахуванням правової позиції
відповідача, просить суд позовні
вимоги задоволити повністю.

В судове засідання 21.03.2014 р.
представники відповідача з'явилися,
просять суд в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю з підстав
наведених у відзиві на позовну заяву та
додаткових поясненнях.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
встановив наступне.

27 грудня 2005 року виконавчим комітетом
Трускавецької міської ради прийнято
рішення №231 «Про надання дозволу на
будівництво», згідно пункту 13 якого
зобов'язано відповідача - ТОВ «Терен»,
на виконання рішення міської ради №504
від 22.06.2005 р., заключити угоду до 20.01.2006 р.
з позивачем - Управлінням
житлово-комунального господарства і
будівництва на пайову участь в
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста. (а.с.
131)

На підставі рішення № 231 та
затвердженої проектної документації
Інспекцією архітектурно-будівельного
контролю (надалі - ДАБК) Управлінням
архітектури і містобудування
Трускавецької міської ради 06.04.2007р. за
№ 2-РК-7п було видано Дозвіл на
виконання будівельних робіт (а.с. 132) і
ТзОВ «Терен» приступило до будівельних
робіт.

У відповідності до відомостей,
включених до Декларації про готовність
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої Інспекцією ДАБК у
Львівській області 17.09.2012р. за № ЛВ
0 (надалі - Декларація), будівельні
роботи було розпочато у квітні 2007 року
та завершено у серпні 2012 року. Першу
чергу реконструйованого об'єкта
введено в експлуатацію у вересні 2012
року (п.11 Декларації). (а.с. 51-56)

На підставі рішення Трускавецької
міської ради від 22.06.2005р. № 504 «Про
залучення коштів
інвесторів-забудовників на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста» (а.с. 84) було
затверджено Положення про порядок
формування і використання залучених
коштів інвесторів-забудовників (надалі
-Положення), розділ IV якого визначає
методику розрахунку розміру
інвестиційного внеску на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Трускавця. Цією
методикою передбачено застосування
відповідних коефіцієнтів, зокрема,
такого, що враховує
соціально-економічну важливість
об'єкта (таблиця № 1), збереження та
додаткове створення робочих місць
(таблиця № 3). (а.с. 85-87)

На момент виникнення правовідносин між
сторонами (квітень 2007 року) діяли норми
Закону України від 20.04.2000р. № 1699-ІІІ
«Про планування і забудову територій»
(із змінами і доповненнями) (надалі -
Закон № 1699-111). При цьому положення
статті 27-1, які регулюють питання
пайової участі (внеску) замовника у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, були
внесені до Закону № 1699-ІІІ Законом
України від 16.09.2008р. № 509-VІ «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо сприяння
будівництву», та набули чинності з
01.01.2010р., а щодо визначення величини
пайової участі - ч.5 ст.27-1 Закону №
1699-ІІІ - з 14.04.2009р. на підставі п.1 розд.
ІІІ «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України від 25.12.2008р.
№ 800-VІ «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва».

На момент виникнення правовідносин між
сторонами (квітень 2007 року) частиною
четвертою статті 27 Закону № 1699-ІІІ було
передбачено, що у містобудівних умовах
і обмеженнях забудови земельної
ділянки згідно з місцевими правилами
забудови, містобудівним
обґрунтуванням можуть визначатися
вимоги щодо відрахування коштів
замовників на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту.

В цей же час діяла Постанова Кабінету
Міністрів України від 24.01.2007р. № 40 «Про
встановлення граничного розміру
коштів замовників, що залучаються для
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населених
пунктів» (зміни було внесено
Постановою КМ від 27.08.2008 № 772). (а.с. 122-123)

З посиланням на частину п'яту статті 27
Закону України № 1699-ІІІ Кабінет
Міністрів України зазначеною вище
Постановою установив, що граничний
розмір коштів замовників, що
залучаються для розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів (з
урахуванням вартості робіт,
передбачених вихідними даними на
проектування), не може перевищувати 5
відсотків вартості будівництва
інженерних споруд та нежитлових
будинків (крім будівель закладів
культури і закладів освітнього,
медичного та оздоровчого призначення)
(абзац другий пункту 1 Постанови).

Пунктом 3.6 Положенням про порядок
формування і використання залучених
коштів інвесторів-забудовників,
затвердженим рішенням Трускавецької
міської ради від 22.06.2005р. № 504 «Про
залучення коштів
інвесторів-забудовників на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста» передбачено, що
розрахункова сума внеску замовників на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури
визначається у розмірі 7 відсотків від
вартості будівництва об'єкта та
корегується відповідними
коефіцієнтами.

Згідно Таблиці №1 (Коефіцієнт, що
враховує соціально-економічну
важливість об'єкта), підрозділ «Сфера
нематеріального виробництва» для
громадсько-торговельних центрів
(будівлі, споруди та комплекси) для
обслуговування населення, магазини,
заклади громадського харчування,
ринки, ресторани, застосовується
коефіцієнт - 0,9.

Згідно відомостей, внесених до
Декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстрованої
Інспекцією ДАБК у Львівській області
17.09.2012 р. за № ЛВ 0, загальна площа
будівлі (І-ша черга) становить 882,8 кв.м, в
т.ч. магазин (розміщено меблевий
магазин «ВІаск-Red-White») площею 734,4 кв.м та
продуктовий магазин (розміщено на
умовах франшизи магазин торгової
мережі «Наш Край») площею 148,4 кв.м.

Цільове призначення приміщень
зафіксовано в технічному паспорті
нежитлової будівлі літ.«А-І» пот
вул.Сагайдачного, 2 в м.Трускавці
(поверховому плані та експлікації до
нього). (а.с. 97-102)

Також, розміщення торгових закладів у
реконструйованих приміщеннях
підтверджується:

- Договором суборенди № 2-01-11-12 від
01.11.2012р. між ТзОВ «Терен» та ФОП ОСОБА_4,
згідно якого останній передано частину
нежитлового приміщення (продуктового
магазину) площею 103,4 м2 для використання
як продуктовий магазин; (а.с. 104)

- Договором суборенди б/н від
08.08.2012р. між ТзОВ «Терен» та ФОП ОСОБА_5,
згідно якого останній передано частину
нежитлового приміщення площею 45 м2 для
організації та ведення роздрібної
торгівлі; (а.с. 105)

- Договором суборенди № 1-01-11-12 від
01.11.2012р. між ТзОВ «Терен» та ФОП ОСОБА_6,
згідно якого останньому передано
частину нежитлового приміщення
(частину магазину) площею 388 м2 для
використання як меблевий магазин; (а.с.
103)

- Договором комерційної концесії
б/н від 01.09.2012р. між ТзОВ «Наш Край-ЛЦ» та
ФОП ОСОБА_5, згідно якого останній
передано використання
франчайзингового пакету для ведення
бізнесу під торгівельною маркою Наш
край» у фірмовому магазині за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с. 106-113)

ЗгідноТаблиці №2
«Економіко-планувальне зонування
території м. Трускавця, зональні
коефіцієнти, підрозділ
«Господарсько-комунально-складська
зона», застосовується коефіцієнт 1,0.
Оскільки, об'єкт реконструкції
створено на базі виробничого корпусу
бувшого меблевого цеху, розміщеного
поза зоною житлової забудови в районі
автовокзалу при виїзді з міста
Трускавець.

Згідно п. 2.3.
Архітектурно-планувального завдання
(АПЗ) №14-А на проектування об'єктів:
нового будівництва, розширення,
реконструкції, капітального ремонту та
комплексного благоустрою території,
погодженого управлінням
містобудування та архітектури від
15.03.2007 р., об'єкт - «Реконструкція з
розширенням будівлі «центру
будівництва» на території бази ТОВ
«Терен» відноситься до
господарсько-складських зон. (а.с. 124-130)

Згідно Таблиці №3 «Збереження та
додаткового створення робочих місць»,
підлягає застосуванню коефіцієнт 0,9 -
кількість створених робочих місць від
11 до 50. Згідно відомостей, наданих
фізичними особами-підприємцями, які
здійснюють свою діяльність на
орендованих торгових площах, ними
(сумарно) створено 12 робочих місць,
зокрема: ФОП ОСОБА_4 - 6 робочих місць
(а.с. 114); ФОП ОСОБА_5 - 4 робочі місця (а.с.
115); ФОП ОСОБА_6 - 2 робочі місця (а.с. 116).

Як вбачається із додаткових письмових
пояснень позивача від 17.03.2014 р.,
позивачем застосовано зональний
коефіцієнт 1,2 (Житлова зона
багатоповерхової забудови) при
визначені розміру пайового внеску
забудовника в розрахунку суми пайової
участі відповідача. (а.с. 80-83)

Листом від 24.01.2013р. № 28 позивач
звернувся до відповідача з проханням
укласти договір про пайову участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Трускавця. (а.с. 13)

Листом від 08.10.2013р. № 381 позивач
звернувся до відповідача - ТзОВ
«Терен» в якому просив надати зведений
кошторис вартості реконструкції та
направити до них уповноваженого
представника для проведення
переговорів стосовно умов укладення
договору про пайову участь. (а.с. 46)

ТзОВ «Терен» листом від 11.11.2013р. № 48
надіслав на розгляд позивача Договір №
11-2013 від 11.11.2013р., Розрахунок величини
пайової участі, копію Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
Зведений кошторисний розрахунок
вартості реконструкції. (а.с. 47)

Істотними умовами договору про пайову
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту є:
розмір пайового внеску; терміни
(графік) оплати пайового внеску;
відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору є
розрахунок величини пайового внеску
(участі) замовника у створенні
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту.

Таким чином, згідно з положеннями
статті 27-1 Закону України «Про
планування та забудову території» у
договорі на участь забудовника у
створенні інженерно транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту розмір пайової участі (внеску)
повинен визначатись у відсотковому
відношенні від вартості будівництва
(реконструкції) об'єкта містобудування.
Вартість об'єкта містобудування може
бути визначена на підставі розробленої
та затвердженої проектно-кошторисної
документації, з якої можливо
встановити техніко-економічні
показники об'єкту будівництва та
вартість будівельних робіт з
будівництва об'єкту.

Листом від 18.11.2013р. № 461 УЖКГ (позивач)
повідомив відповідача, що
запропонований проект Договору про
пайову участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Трускавця №11-2013 від
11.11.2013 р. не може бути підписаний,
оскільки не відповідає типовому
договору, затвердженому рішенням
Трускавецької міської ради від 26.07.2011р.
№ 176. (а.с. 62)

Як вбачається з тексту пункту 3 рішення
Трускавецької міської ради від 26.07.2011р.
№ 176, ним було визнано вважати таким, що
втратило чинність рішення міської ради
від 20.04.2010р. № 546, яким до того часу
регулювалися питання пайової участі.
Проте, правовідносини між сторонами
виникли у квітні 2007 року.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст.27-1 Закону № 1699-111, який діяв на
час початку будівництва, замовник, який
мав намір здійснити будівництво
об'єкта містобудування у населеному
пункті, зобов'язаний був взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті. Проте, цей Закон
втратив чинність 12 березня 2011 року у
зв'язку набуттям чинності Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про
регулювання містобудівної
діяльності», який набув чинності 12
березня 2011 року, замовник, який має
намір щодо забудови земельної ділянки
у відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

В судових засіданнях відповідач - ТзОВ
«Терен» не заперечив, того, що
законодавством України передбачена
обов'язкова участь забудовника
території у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту.

Частиною 3 ст. 40 вказаного Закону
передбачено, що пайова участь у
розвитку інфраструктури населеного
пункту полягає у перерахуванні
замовником до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію до
відповідного місцевого бюджету коштів
для створення і розвитку зазначеної
інфраструктури. Проте, вказана норма
Закону щодо способу пайової участі у
розвитку інфраструктури набрала
чинності лише 1 січня 2013 року, в той час
як об'єкт реконструкції було введено в
експлуатацію у вересні 2012 року.

Пунктом 2.1.1 запропонованого позивачем
проекту договору про пайову участь у
розвитку інфраструктури м.Трускавця
між УЖКГ Трускавецької міської ради та
ТзОВ «Терен» вказано, що забудовник
здійснюють перерахування до міського
бюджету м. Трускавця кошти згідно з
розрахунком величини пайової участі у
розвитку інфраструктури м.Трускавця.

Вказаним проектом договору визначена
форма участі у розвитку території,
передбачена ч.З ст.40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності». Проте, на момент прийняття
в експлуатацію реконструйованої
будівлі зазначені вимоги Закону не
набули чинності.

За приписами статті 179 Господарського
кодексу України, укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо він заснований на
державному замовленні, виконання якого
є обов'язком для суб'єкта
господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству;

- примірного договору,
рекомендованого органом управління
суб'єктам господарювання для
використання при укладенні ними
договорів, коли сторони мають право за
взаємною згодою змінювати окремі
умови, передбачені примірним
договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого
Кабінетом Міністрів України, чи у
випадках, передбачених законом, іншим
органом державної влади, коли сторони
не можуть відступати від змісту
типового договору, але мають право
конкретизувати його умови, тощо.

Господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 187
Господарського кодексу України
визначено, що спори, які виникають при
укладенні господарських договорів за
державним замовленням, або договорів,
укладення яких є обов'язковим на
підставі закону або в інших випадках,
встановлених законом, розглядаються
судом.

Відповідно до частини 1 статті 649
Цивільного кодексу України
розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору на підставі
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим, органу місцевого самоврядування
та в інших випадках, встановлених
законом, вирішуються судом.

Статтею 181 Господарського кодексу
України встановлений загальний
порядок укладення господарських
договорів та передбачено, що сторона,
яка одержала протокол розбіжностей до
договору, зобов'язана протягом
двадцяти днів розглянути його. В цей же
строк вжити заходів для врегулювання
розбіжностей з другою стороною та
включити до договору всі прийняті
пропозиції, а ті розбіжності, що
залишились неврегульованими, передати
в цей же строк до суду, якщо на це є
згода другої сторони. Винятком з цього
правила є порядок укладення договорів
за державним замовленням або
договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом.

За правилами статті 1 Господарського
процесуального кодексу України, до
господарського суду звертаються особи
за захистом своїх порушених чи
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів, що кореспондується
із положеннями статті 21 цього Кодексу,
де до позивачів віднесено осіб, які
пред'явили позов або в інтересах яких
пред'явлено позов саме про захист
порушеного права чи охоронюваного
законом інтересу.

Статтею 15 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання чи
оспорювання, а стаття 16 зазначеного
Кодексу передбачає право особи на
звернення до суду за захистом свого
особистого немайнового чи майнового
права і інтересу. Частиною 2 цієї статті
визначені способи захисту цивільних
прав та інтересів.

Аналіз наведених норм дозволяє
зробити висновок, що захисту судом
підлягає цивільне право, яке порушене,
не визнається чи оспорюється.

20.03.2014 р. відповідачем подано до
суду заяву, згідно якої відповідач
просить суд застосувати позовну
давність до позовної вимоги та
відмовити в задоволення позову. (а.с.
118-120)

Згідно з ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спору,
зробленої до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Згідно ст. 254 ЦК України строк, що
визначений роками, спливає у
відповідні місяць та число останнього
року строку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачеві було відомо, що між ним і
відповідачем мав бути укладений
договір на пайову участь у розвитку
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури міста ще 27.12.2005р. - з дати
ухвалення виконкомом Трускавецької
міської ради рішення № 231.

Згідно вимог пункту 13 рішення № 231,
відповідача зобов'язано укласти
договір з позивачем до 20.01.2006р., то саме
з наступного дня і починає свій перебіг
загальний строк позовної давності,
визначений тривалістю у три роки (ст.257
Цивільного кодексу України).

Позивач, що довідався про порушення
свого права не в момент його порушення,
а пізніше, повинен це довести.
Практично, така ситуація можлива у
спорах, пов'язаних з правом власності,
авторських та винахідницьким правом, а
також з відшкодуванням заподіяної
шкоди. У договірних відносинах ж про
порушення права позивачеві було відомо
або, у всякому разі, повинно бути відомо
в момент порушення, тобто - 20.01.2006р.

Відтак строк позовної давності на
пред'явлення позову із вимогою про
спонукання до укладення договору сплив
21.01.2009р.

Зі спливом позовної давності
суб'єктивне цивільне право не
припиняється, однак управоможена особа
лишається можливості здійснювати це
право у примусовому порядку.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
докази переривання чи зупинення
перебігу строку позовної давності та
позивачем не подано відповідного
клопотання про поновлення пропущеного
строку позовної давності.

Згідно зі ст. 257 ЦК загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Позовна давність є поняттям
диспозитивним та за відповідною
домовленістю сторін може бути
збільшена, про що сторони мають укласти
відповідний договір у письмовій формі
(ч.1 ст.259 ЦК).

Водночас, Господарський кодекс (далі -
ГК) у ч.1 ст.223 зазначає, що при
реалізації в судовому порядку
відповідальності за правопорушення у
сфері господарювання застоссьуються
загальний та скорочені строки позовної
давності, передбачені ЦК.

Відповідно до фундаментального
загальноправового принципу пріоритету
спеціального закону перед законом
загальним для врегулювання
правовідносин у сфері господарювання
застосовується ГК, якщо в ньому
міститься норма щодо конкретної
ситуації. Звідси випливає висновок, що
Господарський кодекс не дозволяє
збільшення строку позовної давності,
передбаченого Цивільним кодексом, в
межах якого суб'єкт господарських
правовідносин може звернутися до суду
з вимогою про захист порушеного права
чи інтересу.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Щодо твердження позивача про те, що на
дані правовідносини між сторонами
строк позовної давності не поширюється
та містить триваючи правопорушення суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
позовна давність не може поширюватися
на вимоги про усунення перешкод у
здійсненні власником права
користування та розпоряджання своїм
майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в
такому разі йдеться про так зване
триваюче правопорушення. Отже,
порушене право позивача не є триваючим
правопорушенням.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги поданими суду доказами.
Обов'язок доказування згідно зі ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони, кожна з
яких повинна довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог.

Відповідно до частин четвертої та
п'ятої статті 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір залишається за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2,
12, 16, 34, 44, 49, 57, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за
позивачем.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 21.03.2014 р.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Суддя
Синчук М.М.