ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р.
Справа № 917/2247/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників:

позивача -Волков Д.В.

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
аеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ТОВ "Промтехмаш",
м. Дніпропетровськ (вх. №438П/3-9)
на рішення господарського суду
Полтавської області від 17.01.14 року у
справі № 917/2247/13

за позовом ТОВ "Промтехмаш", м.
Дніпропетровськ

до Приватного підприємства "Явір-2000", м.
Полтава

про стягнення 154 063,14 грн.

та за зустрічним позовом ПП "Явір-2000",
м. Полтава

до ТОВ "Промтехмаш", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 14628,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 17.01.2014 року по
справі №917/2247/13 (суддя Гетя Н.Г.) в
задоволенні первісного позову
відмовлено, з посиланням на
недоведеність порушення умов договору
охорони відповідачем, а зустрічний
позов задоволено повністю, стягнуто з
ТОВ "Промтехмаш" на користь ПП "Явір-2000"
14628,00 грн. боргу, 1720,50 грн. судового
збору, з посиланням на невиконання умов
договору охорони в частині оплати
охоронних послуг.

Позивач, ТОВ "Промтехмаш", не погодився
з зазначеним рішенням, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що він визнає
суму боргу, заявлену в зустрічному
позові в розмірі 14628,00 грн., але просить
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 17.01.2014 року по
справі №917/2247/13 та прийняти нове, яким
стягнути з ПП "Явір-2000" на користь ТОВ
"Промтехмаш" збитки в розмірі 139435,14 грн.
та судовий збір.

В апеляційній скарзі зазначив, що
висновки господарського є
необґрунтованими, такими, що не
відповідають обставинам справи та
ґрунтуються на недоведених обставинах,
вважає, що матеріалами справи
підтверджується факт передачі
позивачем під охорону товару на
відповідальне зберігання загальною
кількістю 2577,237 тон та отримання з під
охорони товару в кількості 2510,543 тони.

Відповідач вважає рішення суду
законним та обґрунтованим, прийнятим
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, надав відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу

без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу
зазначив, що позивач на підтвердження
своїх стверджень щодо неналежного
виконання відповідачем своїх
обов'язків, що призвело до нестачі МТЦ
на об'єкті з вини охорони та щодо
підтвердження розміру збитків,
відповідних документів суду не надав.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду
встановила, що між ТОВ "Промтехмаш"
(замовник) та Приватним підприємством
"Явір-2000" (охорона) укладений договір
про надання послуг з фізичної охорони
№ 1/Ев від 13.06.2012 року (т. 1, а.с. 9-14), у
відповідності до якого охорона
зобов'язалась за замовленням замовника
надавати послуги з охорони, а саме -
прийняти під охорону відокремлені
приміщення (будівлі) та майно, яке
належить замовнику на праві власності
або знаходиться в його користуванні на
законних підставах та перебуває на
об'єкті замовника, згідно додатку № 2 до
договору, а замовник - своєчасно та в
повному обсязі здійснювати оплату за
даним договором (п. 2.1, пп. 4.2.10. договору).

В п. 10.1 договору зазначено, що договір
укладається строком на 1 рік
і набирає чинності з моменту
підписання сторонами.

Відповідно до додатку № 2 до договору
охорони (т. 1, а.с. 16) об'єктом, що
передається під охорону, є склад
металобрухту, який розташований на
території перевалки брухту Північної
коси оз. Донузлав Євпаторійського
морського торговельного порту.

У п. 2.9. договору зазначено, що передача
під охорону об'єкта (майна) та зняття
об'єкта (майна) з-під охорони
здійснюється за актом
приймання-передачі об'єкту.

Пунктом 4.1.1. договору охорони
передбачено, що охорона зобов'язана
забезпечити охорону і недоторканість
майна замовника, прийнятого під
охорону, від розкрадання та не
допустити проникнення сторонніх осіб
на об'єкти, що охороняються, а у випадку
проникнення - вжити заходи щодо їх
затримання.

У п. 4.1.2. договору зазначено, що охорона
зобов'язана за домовленістю
здійснювати на об'єкті пропускний
режим, контролювати
завезення/вивезення та
внесення/винесення
товарно-матеріальних цінностей на
територію об'єкта (за його межі), що
охороняється.

Відповідно до ст. 978 ЦК України за
договором охорони охоронець, який є
суб'єктом підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової
безпеки і щомісячно сплачувати
охоронцю встановлену плату.

На виконання умов договору позивач
надав під охорону об'єкт, що
передається під охорону (т. 1, а.с. 19)
відповідачу, а відповідач прийняв під
охорону відокремлені приміщення
(будівлі) та майно, яке належить
замовнику на праві власності або
знаходиться в його користуванні на
законних підставах та перебуває на
об'єкті замовника, про що 14.06.2012 року між
сторонами за договором охорони був
підписаний акт приймання.

Як свідчать матеріали справи, згідно з
укладеним договором № 378 від 29.12.2012 р.
про надання послуг з перевалки брухту і
відходів чорних металів з подальшим
відправленням на експорт між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Промтехмаш"
(замовник) та Державним підприємством
"Євпаторійський морський торговельний
порт" (порт) у період з 14.06.2012 року по
25.07.2013 року Товариством з обмеженою
відповідальністю "Промтехмаш" на
територію Державного підприємства
"Євпаторійський морський торговельний
порт" завезено брухт чорних металів
у кількості 2577,237 тон, про що
свідчать копії

реєстру завозу-вивозу товару та актів
виконаних робіт (т.1,а.с.33-95).

Судом першої інстанції встановлено, що
26.07.2013 року під час відправлення брухту
чорних металів на експорт на судно
завантажено металобрухт у кількості
2180,943 тони, що підтверджується наявними
у справі копіями реєстру завозу-вивозу
товару, актів виконаних робіт та
коносаменту (т.1, а.с. 33-35, 96-100, 105, 128-129) та
позивачем вивезені залишки брухту в
кількості 329,6 тон.

23.08.2013 року позивачем на адресу
відповідача направлено претензію № 651
(т. 1, а.с. 109-110) з вимогою відшкодувати
збитки у розмірі 130359,27 грн., з
посиланням на різницю між кількістю
фактично завезеного на територію
Державного підприємства
"Євпаторійський морський торговельний
порт" і переданого під охорону
Приватного підприємства "Явір-2000"
металобрухту та отриманого з-під
охорони металобрухту становить 66,694
тони.

Відповідач листом за № 2857 від 04.09.2013
року (т. 1, а.с. 112-113) просив направити на
його адресу додаткові документи в
обґрунтування претензії, які
надіслані позивачем за первісним
позовом листом № 657 від 11.09.2013 року (т. 1,
а.с. 114), що підтверджується наданими до
матеріалів справи копіями фіскального
чеку, опису вкладення та повідомлення
про вручення поштового відправлення (т.
1, а.с. 115).

Відповідач листом № 4388 від 24.10.2013 року
(т. 1, а.с. 140) відмовив позивачеві у
задоволенні претензії № 651 від 23.08.2013
року.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач просив стягнути з відповідача
завдані йому неналежним виконання умов
договору охорони збитки у розмірі 154063,14
грн., виходячи із закупівельної
вартості брухту чорних металів у
розмірі 2310,00 грн. за тону.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

У відповідності до ст. 224 ГК України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Для притягнення боржника до
цивільно-правової відповідальності у
формі відшкодування збитків необхідно,
щоб порушення зобов'язання дійсно
спричинило отримання кредитором
збитку та можливе лише у разі наявності
складу цивільного правопорушення:
протиправної поведінки; наявності
збитків; причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та
спричиненням збитків; вини.

Отже, необхідною умовою для стягнення
з відповідача збитків повинна бути
доведена наявність всіх ознак
цивільного правопорушення, а саме
майнової шкоди, протиправна поведінка
(дія чи бездіяльність) заподіювача;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та майновою шкодою, вина.

При цьому обставини стосовно порушення
зобов'язання боржником та наявності
його вини і прямого причинного зв'язку
між порушенням зобов'язання та
завданими збитками, а також їх розмір
доводяться кредитором.

Пунктом 6.4. договору встановлено, що
факти неналежного виконання охороною
своїх зобов'язань та розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню,
встановлюються у визначеному чинним
законодавством та умовами даного
договору порядку.

У п. 6.6. договору зазначено, що охорона
несе матеріальну відповідальність за
заподіяні в результаті неналежного
виконання своїх зобов'язань збитки:
заподіяні розкраданням майна під час
знаходження об'єкта під охороною,
здійсненим шляхом крадіжки, грабежу,
розбійного нападу; нанесені знищенням
або псуванням майна сторонніми
особами, які проникли на об'єкт.

При цьому, відповідно до положень
п. 6.5. договору охорони відшкодування
завданих з вини охорони збитків
здійснюється за поданням замовника
охороні постанови органу дізнання,
слідства, рішення суду, який встановив
факт крадіжки, грабежу, розбою, а також
знищення або пошкодження майна
сторонніми особами, які проникли на
об'єкт, що охороняється, з вини
працівників, які здійснюють охорону
об'єкта; розмір збитків має бути
підтверджений відповідними
документами і розрахунками вартості
вкрадених, знищених, пошкоджених
товарно-матеріальних цінностей або ж
грошових коштів, складеними за участю
охорони і звірених з бухгалтерськими
даними.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на факт порушення відповідачем
договору охорони та його вини у
виникненні нестачі майна та розміру
завданих збитків є необґрунтованим та
спростовується матеріалами справи,
оскільки жодного з передбачених п. 6.5.
договору охорони документів позивач
ані відповідачеві за первісним
позовом, ані суду не надав.

Як свідчать матеріали справи, подані
позивачем документи, що стосуються
нестачі майна та розміру завданих
збитків, складені без участі
уповноваженого представника
відповідача, доказів повідомлення
відповідача про проведення процедури
встановлення розміру збитків позивач
також не надав.

Пунктом 6.9. договору передбачено, що
процедура встановлення розміру
збитків здійснюється з обов'язковою
участю відповідального співробітника
охорони, про що остання попереджається
замовником не пізніше ніж за 2 дні до
початку проведення процедури. При
цьому недотримання даних вимог
договору охорони може мати наслідком
відмову охорони здійснити компенсацію
збитків замовникові.

Отже, позивач не надав доказів
підтверджуючих наявність збитків
заподіяних розкраданням майна під час
знаходження об'єкта під охороною,
здійсненим шляхом крадіжки, грабежу,
розбійного нападу; нанесених знищенням
або псуванням майна сторонніми
особами, які проникли на об'єкт.

Відсутність зазначених обставин
підтверджується також наданими до суду
Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі Євпаторійської філії
доказами, а саме - письмовими
поясненнями та випискою з журналу
обліку пропуску через КПП (т. 3, а.с. 3,
22-36).

Судом першої інстанції зроблено
обґрунтований висновок, що позивачем
за допомогою належних та допустимих
доказів не доведено факту порушення
відповідачем за первісним позовом
договору охорони, його вини у
виникненні нестачі майна та наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
діями чи бездіяльністю відповідача за
первісним позовом і збитками, що у свою
чергу свідчить про відсутність у діях
чи бездіяльності відповідача за
первісним позовом складу цивільного
правопорушення.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що позивачем також не
надано належних і допустимих доказів
на підтвердження розміру понесених
збитків, оформлених згідно з вимогами
договору охорони (п. п. 6.5., 6.9), та
обгрунтовано відмовлено в задоволенні
первісного позову.

Відповідачем - Приватним підприємством
"Явір-2000" (позивачем за зустрічним
позовом) подано зустрічний позов про
стягнення на його користь з Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Промтехмаш" (відповідач за зустрічним
позовом) заборгованості за спірним
договором охорони в розмірі 14628,00 грн.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що
місячна вартість послуг з охорони
становить 10248,00 грн.

У п. 3.2. договору зазначено, що замовник
зобов'язаний проводити оплату наданих
послуг з охорони щомісячно до 5 числа
місяця, в якому здійснювалось надання
послуг, шляхом перерахування грошових
коштів на рахунок охорони.

Відповідно до п. п. 10.1., 10.2. договору
охорони цей договір укладається
строком на 1 рік і набирає чинності з
моменту підписання його сторонами.
Якщо за один місяць до закінчення
строку дії договору жодна зі сторін не
вимагатиме його припинення, даний
договір вважається продовженим на тих
же умовах і на той же строк.

У п. 10.4. договору передбачено, що
дострокове припинення договору
можливе за умови письмового
попередження іншої сторони не менш ніж
за 30 діб.

Як свідчать матеріали справи, в
порушення вимог п. 10.4. договору охорони
лист про припинення дії даного
договору № 645 від 12.08.2013 року (т. 1, а.с. 166)
був надісланий відповідачем за
зустрічним позовом на адресу позивача
за зустрічним позовом за допомогою
факсимільного зв'язку лише за 1 добу.

Пунктами 3.3., 3.4. договору передбачено,
що підтвердженням надання послуг є акт
здачі-приймання робіт (надання послуг),
що надається охороною для підписання
замовнику в двох примірниках в кінці
кожного місяця. Замовник повинен не
пізніше 5 числа місяця, наступного за
звітним, підписати акт здачі-приймання
робіт (надання послуг) та повернути
один примірник охороні.

У п 3.5. договору зазначено, що у випадку
непідписання акта здачі-приймання
робіт (надання послуг) у терміни,
передбачені п. 3.4., вважається, що
послуги з охорони отримані замовником
у повному обсязі, належної якості,
своєчасно та відповідно до умов
договору.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

На виконання умов договору позивач за
зустрічним позовом - Приватне
підприємство "Явір-2000" виконав свої
зобов'язання, надав послуги охорони, а
відповідач за зустрічним позовом -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Промтехмаш" станом
на 02.12.2013 року відповідач не оплатив
надані охоронні послуги за липень та
серпень 2013 року на загальну суму 14628,00
грн., а також не підписав акти надання
послуг за вказаний період.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем за зустрічним позовом
відповідачеві за зустрічним позовом
надіслані документи для оплати
охоронних послуг: рахунок № 47409 від
04.07.2013 року на суму 10248,00 грн. за надані
послуги охорони за липень 2013 року; акт
надання послуг № 13130 від 31.07.13 року на
суму 10248,00 грн. за надані послуги
охорони за липень 2013 року; рахунок № 53484
від 01.08.2013 року на суму 4380,00 грн. за
надані послуги охорони за серпень
2013 року; акт надання послуг № 19506 від
31.08.13 року на суму 4380,00 грн. за надані
послуги охорони за серпень 2013 року, що
підтверджується наявною у справі
копією опису вкладення (т. 1, а.с. 168).

Відповідач за зустрічним позовом
листом № 658 від 11.09.2013 року (т. 1, а.с. 169)
позивачеві за зустрічним позовом
відмовив у проведенні оплати
заборгованості та підписанні актів
надання послуг з посиланням на
обгрунтовані зауваження стосовно
виконання останнім охоронних послуг.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що протягом періоду
надання охоронних послуг жодних
претензій та зауважень від відповідача
за зустрічним позовом з приводу
невиконання або неналежного виконання
зобов'язань в порядку п. 3.6. договору
охорони не надходило.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено факт направлення
відповідачеві за зустрічним позовом
рахунків на оплату охоронних послуг та
актів надання послуг; факт наявності
заборгованості в розмірі 14628,00 грн. за
надані охоронні послуги; факт
прострочення виконання грошових
зобов'язань відповідачем за зустрічним
позовом.

Крім того, відповідач за зустрічним
позовом визнав зустрічні позовні
вимоги в повному обсязі.

Судом першої інстанції правомірно
задоволено зустрічний позов в повному
обсязі та стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Промтехмаш" на користь Приватного
підприємства "Явір-2000" - 14628,00 грн. боргу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, що позивачем
не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи, а мотиви позивача не
можуть бути підставою для його
скасування, керуючись ст. ст. 193, 526, 978 ЦК
України ,ст.ст. 101-105 ГПК України колегія
суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Полтавської області від 17.01.14 року у
справі № 917/2247/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції: Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписаний
24.03.2014 р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.