ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.Справа № 916/2125/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:
головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Мишкіної М.А.,
Будішевської Л.О.

при секретарі - Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

Від позивача: Смітюх В.В.

Від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

Від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду
Одеської області

від 27.01.2014 року

у справі № 916/2125/13

за позовом: Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради

до відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Одеської міської
ради

про усунення перешкод в користуванні
майном шляхом виселення

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні майном шляхом виселення
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з
займаного нежитлового приміщення
підвалу, загальною площею 62,4 кв.м,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, та
передачі цього приміщення позивачеві.

В обґрунтування пред'явлених вимог
позивач посилався на те, що 15.10.1998 року
між Представництвом по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради, правонаступником якого
згідно з Положенням є Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради, та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 було укладено
договір оренди нежилого приміщення №
134/51, згідно з яким Представництво по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради (орендодавець)
здало, а ФОП ОСОБА_2 (орендар) прийняла у
тимчасове платне користування
нежитлове підвальне приміщення площею
62,4 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_2. 28.01.2002 року між сторонами було
укладено погодження про зміну
зазначеного договору оренди в частині
поверху та профілю використання
орендованого приміщення. На підставі п.
4 вказаного погодження, 28.01.2002 року між
сторонами було укладено договір оренди
нежитлового приміщення № 134/51 у новій
редакції з урахуванням наявних змін в
частині поверху та профілю
використання орендованого приміщення,
терміном дії до 30.07.2003 року. На підставі
ст. 26 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
договір оренди припинив свою дію 30.07.2003
року, внаслідок закінчення строку, на
якій він був укладений. Рішенням
господарського суду Одеської області
від 06.04.2005 року у справі № 17-5-1-38/02-10547
зобов'язано Представництво по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради виконати п. 8 ч. 4
рішення Одеської міської ради «Про
внесення змін та доповнень до рішень
Одеської міської ради щодо
приватизації та відчуження об'єктів
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси у 2000-2002 роках» від
29.04.2002р. № 15-ХХІV шляхом укладення з ФОП
ОСОБА_2 договору купівлі - продажу
підвального приміщення загальною
площею 62,4 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_2. На виконання
вищевказаного рішення суду
Представництво надіслало на адресу
відповідача пропозицію від 04.11.2009р. №
01-15/1447 щодо укладення договору купівлі -
продажу та повідомлення від 24.12.2009р. №
01-13/11520, що строк дії оцінки майна
становить 6 місяців з моменту його
затвердження керівником органу
приватизації. На цей час термін дії
незалежної оцінки ринкової вартості
об'єкта купівлі - продажу сплинув, а
строк пред'явлення наказу
господарського суду Одеської області
від 27.07.2005р. по справі № 17-5-1-38/02-10547
згідно з ст. 21 Закону України «Про
виконавче провадження» сплинув 22.04.2008
року.

Отже, на теперішній час спірний об'єкт
комунальної власності ОСОБА_2 займає
без належних правових підстав, чим
порушує права та законні інтереси
територіальної громади міста Одеси. А
тому, на підставі ст. ст. 41, 145
Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 387,
391 ЦК України позивач просив
задовольнити позов.

ФОП ОСОБА_2 не визнала позов
посилаючись на те, що позивач протягом
багатьох років порушує права
відповідача і не дає можливості
приватизувати спірне нежитлове
приміщення на підставі рішення
Одеської міської ради від 29.04.2002р. №
15-ХХІV та на виконання рішення
господарського суду Одеської області
від 06.04.2005р. по справі № 17-5-1-38/02-10547,
ігноруючи вимоги закону та вчиняючи
протиправні дії.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18.12.2013р. залучено до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Одеську
міську раду.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 27.01.2014 року
(головуючий суддя Оборотова О.Ю., судді
Демешин О.А., Цісельський О.Б.) позов
задоволено, виселено фізичну особу -
підприємця ОСОБА_2 з нежитлового
приміщення підвалу, загальною площею
62,4 кв.м., розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, та передано на користь
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради.

Рішення суду мотивовано
посиланнями на положення ст. ст. 11, 15, 16,
525, 526, 321, 763 ЦК України, ст. ст. 284, 291 ГК
України, ст. 27 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна», 32, 33, 43 ГПК України, на підставі
яких суд дійшов висновку, що всі доводи
відповідача не стосуються спору про
виселення відповідача зі спірного
приміщення, у відповідача відсутні
законні підстави займання спірного
приміщення, у зв'язку з чим позовні
вимоги про виселення відповідача із
займаного приміщення є обґрунтованими
і доведеними та підлягають
задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ФОП ОСОБА_2 звернулася до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову. Апеляційна скарга обґрунтована
неповним з'ясуванням обставин справи,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Відзиви на апеляційну скаргу від
позивача та третьої особи не надходили.

Судом апеляційної інстанції
задоволено заявлене представником
відповідача клопотання та відповідно
до ст. 101 ГПК України залучено до
матеріалів справи копію постанови
Одеського апеляційного господарського
суду від 12.07.2005р. у справі №17-5-1-38/02-10547,
копії заяв Представництва від 16.02.2005р.,
від 30.03.2005р. по справі № 17-5-1-38/02-10547 та
копію заяви відповідачки від 02.02.2009р.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, у
листопаді 2002 року прокурор
Приморського району м. Одеси в
інтересах держави в особі
Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовом до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 та з урахуванням
уточнення позовних вимог заявою від
30.03.2005р. просив господарський суд
усунути перешкоди у користуванні
нежилим підвальним приміщенням
загальною площею 62,4 кв.м., розташованим
за адресою: АДРЕСА_2, шляхом виселення
відповідачки з займаного приміщення та
стягнути з останньої 2 117,48 грн.
неустойки, 184,89 грн. пені. Позовні
вимоги, зокрема, обґрунтовувалися тим,
що укладений між сторонами договір
оренди № 134/51 від 28.01.2002р. спірного
нежитлового підвального приміщення
згідно з ст. 26 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» припинив свою дію 30.07.2003 року
внаслідок закінчення строку, на якій
він був укладений, позивач відмовився
від його продовження на новий термін і,
таким чином, відповідачка займає
спірний об'єкт комунальної власності
без належних правових підстав.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_2 не визнала пред'явлений позов та
звернулася до суду з зустрічним
позовом до Представництва по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради, Управління
державного казначейства в Одеській
області, Одеської міської ради та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просила господарський суд визнати
недійсним договір оренди від 15.10.1998р.
№134/51 в частині пунктів 1.2., 2.1 та додатку
№ 1 стосовно встановлення орендної
плати за цокольне приміщення, а також
спонукати Представництво по
управлінню комунальною власністю (далі
- Представництво):

виконати зобов'язання, прийняті згідно
пунктів 2.5, 2.6, 61 договору оренди від
15.10.1998р. №134/51, з продовженням до 28.01.2002р.,
а саме з 01.02.2001р. по 28.01.2002р. змінити
розмір і умови визначення орендної
плати та скласти рахунок орендної
плати з урахуванням цих змін;

виконати зобов'язання, прийняті згідно
пунктів 5.1., 7.7., 7.14 договору оренди від
28.01.2002р. №134/51 "зі строком дії до 30.07.2003р."
та прийняти від СПД ОСОБА_2 орендні
платежі за договором, повідомити свій
новий розрахунковий рахунок, а також
продовжити договір оренди від 28.01.2002р.
№134/51;

визнати незаконним та недійсним пункт 5
рішення Одеської міської ради від
15.06.2004р. № 2652-ХХІУ в частині зміни
способу продажу підвального
приміщення, АДРЕСА_2 з "викупу" на
"аукціон";

а також спонукати Представництво
здійснити приватизацію шляхом викупу
шляхом укладання договору
купівлі-продажу спірного приміщення та
повернути помилково сплачені орендні
платежі у розмірі 1 181,36 грн. за період з
15.10.1998р. по 30.12.2000р. та орендні платежі у
розмірі 9,76 грн., надлишково сплачені "за
січень у період дії з 01.02.1999р. по 01.02.2001р.
додаткового погодження про надання
пільги по оренді приміщення".

Рішенням господарського суду Одеської
області від 06.04.2005 року у справі №
17-5-1-38/02-10547 первісний позов задоволено
частково, стягнуто з суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 на
користь Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради 147,91 грн. пені; в решті
позову відмовлено. Зустрічний позов
задоволено частково. Визнано частину 2
пункту 5 рішення Одеської міської ради
«Про перелік об'єктів комунальної
власності територіальної громади м.
Одеси, що підлягають приватизації й
відчуженню в 2004 році, та внесення змін
до рішень Одеської міської ради» від
15.06.2004р. № 2652-ХХІУ недійсною.
Зобов'язано Представництво по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради виконати пункт 8
частини 4 рішення Одеської міської ради
«Про внесення змін та доповнень до
рішень Одеської міської ради щодо
приватизації та відчуження об'єктів
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси у 2000-2002 роках» від
29.04.2002р. № 15-ХХІУ шляхом укладення з
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
підвального приміщення загальною
площею 62,4 кв. м, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2. В решті зустрічних
позовних вимог відмовлено. Звільнено
від відповідальності Управління
державного казначейства в Одеській
області.

Вказаним рішенням господарського суду
Одеської області встановлено наступні
факти: 15.10.1998 року між приватним
підприємцем ОСОБА_2 та Представництвом
по управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради було укладено
договір оренди нежилого приміщення №
134/51, відповідно до умов якого
Представництво (орендодавець) здає, а
приватний підприємець ОСОБА_2 (орендар)
приймає у тимчасове оплатне
користування нежиле цокольне
приміщення площею 62,4 кв.м.,
розташованих за адресою: АДРЕСА_2.
Термін дії договору - з 30.07.1998р. по
30.07.2000р.

28.01.2002 року сторонами було укладено
погодження про зміну договору оренди №
134/51 від 15.10.1998р., згідно якого строк дії
договору продовжено до 30.07.2003р., внесено
зміни до п. 1.1 договору в частині
поверху та профілю використання
орендованого приміщення - об'єкт оренди
визначено як підвальне приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_2, площею
62,4 кв.м.

На підставі п. 4 названого погодження
28.01.2002р. було укладено договір оренди
нежитлового приміщення № 134/51 у новій
редакції з урахуванням наявних змін в
частині поверху та профілю
використання орендованого приміщення.
Термін дії договору визначений до
30.07.2003 року.

Листом від 01.08.2003р. № 01-34/8921
Представництво повідомило СПД ОСОБА_2
про те, що договір оренди підвального
приміщення на новий строк
продовжуватися не буде та
запропонувало протягом 10 днів
звільнити приміщення та передати його
за актом прийому - передачі.

СПД ОСОБА_2 своїм листом від 11.08.2003р.
визнавши, що термін дії договору оренди
закінчився, відмовилася звільнити
приміщення, пославшись на те, що з вини
Представництва з нею не укладений
договір приватизації орендованого
приміщення.

Наведені обставини стали підставою для
звернення прокурора Приморського
району м. Одеси в інтересах держави в
особі Представництва до суду з цим
позовом, та звернення, у свою чергу, СПД
ОСОБА_2 із зустрічним позовом.

Відмовляючи у задоволені первісних
вимог про усунення перешкод у
користуванні майном шляхом виселення
СПД ОСОБА_2 зі спірного приміщення та
стягнення неустойки суд встановив, що
та обставина, що термін дії договору
оренди нежитлового приміщення № 134/51
від 28.01.2002р. закінчився 30.07.2003 року і на
новий строк не продовжувався, про що
було повідомлено орендаря листом від
01.08.2003р. № 01-34/8921, не надає
Представництву права вимагати від
орендаря звільнити орендоване
приміщення і тим самим усунути
перешкоди у користуванні майном,
оскільки останній саме з вини
орендодавця не набув ще у 2002 році у
встановленому законом порядку статусу
власника спірного майна. СПД ОСОБА_2 не
припустилася порушень чинного
законодавства, які б тягнули за собою
її виселення зі спірного приміщення,
натомість, нею були вжиті усі необхідні
заходи для набуття у встановленому
законодавством порядку права
користуватися цим приміщенням на
законних підставах.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги про визнання частково недійсним
рішення Одеської міської ради від
15.06.2004р. № 2652-ХХІV та спонукання
Представництва укласти договір
купівлі - продажу спірного приміщення
суд встановив, що п. 5 вказаного рішення
Одеської міської ради в частині зміни
способу продажу підвального
приміщення, АДРЕСА_2 з «викупу» на
«аукціон» у зв'язку з закінченням
терміну дії договору оренди, підлягає
визнанню недійсним на підставі п. 1 ст. 21
ЦК України, а порушене право СПД ОСОБА_2
щодо викупу спірного приміщення на
підставі рішення Одеської міської ради
від 29.04.2002р. № 15- ХХІV через неправомірне
ухилення Представництва від вчинення
дій, спрямованих на укладання
відповідного договору купівлі -
продажу, - захисту з огляду на ч. 2 ст. 20,
ч. 7 ст. 23 ГК України, відповідно до яких
порушене право підлягає захисту у
судовому порядку шляхом відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи,
зазначене рішення господарського суду
Одеської області від 06.04.2005р. у справі №
17-5-1-38/02-10547 було залишено без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 12.07.2005р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 17.06.2008р., отже набрало
законної сили, і 27.07.2005 року
господарським судом Одеської області
було видано відповідний наказ на його
виконання щодо зобов'язання
Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради виконати пункт 8 частини 4
рішення Одеської міської ради «Про
внесення змін та доповнень до рішень
Одеської міської ради щодо
приватизації та відчуження об'єктів
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси у 2000-2002 роках» від
29.04.2002р. № 15-ХХІУ шляхом укладення з
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
підвального приміщення загальною
площею 62,4 кв. м, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2.

Постановою державного виконавця
першого відділу Державної виконавчої
служби Приморського районного
управління юстиції у м. Одесі від 11.08.2005
року за заявою стягувача було відкрито
виконавче провадження по примусовому
виконанню цього наказу та боржнику
встановлено семиденний строк для
добровільного виконання рішення суду
щодо укладення з СПД ОСОБА_2 договору
купівлі - продажу спірного приміщення.

Після накладення згідно з постановами
від 10.03.2006р. та від 11.04.2006р. на начальника
Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради штрафних санкцій у
порядку передбаченому ст. 87 Закону
України «Про виконавче провадження» за
невиконання без поважних причин у
встановлений строк рішення суду і
враховуючи, що без участі боржника
виконати це рішення неможливо,
державною виконавчою службою
керуючись п. 11 ст. 37 вказаного Закону
було винесено постанову від 11.04.2006р. про
повернення до господарського суду
Одеської області виконавчого
документа (наказу № 17-5-1-38/02-10547 від
27.07.2005р.) та закінчення у зв'язку з цим
виконавчого провадження.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 31.03.2009р. у
справі № 17-5-1-38/02-10547, що набрала
законної сили, встановлено наступні
факти: постановою державного виконавця
першої Державної виконавчої служби у
Приморському районі м. Одеси від
23.11.2006р. було вдруге відкрито виконавче
провадження по примусовому виконанню
наказу господарського суду Одеської
області від 27.07.2005р. № 17-5-1-38/02-10547 щодо
зобов'язання Представництва по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради укласти з СПД
ОСОБА_2 договір купівлі - продажу
підвального приміщення загальною
площею 62,4 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_2.

У постанові про відкриття виконавчого
провадження від 23.11.2006 року по
примусовому виконанню наказу
господарського суду від 27.07.2005 року
відповідно до ст. 24 Закону України «Про
виконавче провадження» державним
виконавцем було встановлено
семиденний строк для добровільного
виконання Представництвом рішення
суду щодо укладення з СПД ОСОБА_2
договору купівлі - продажу спірного
підвального приміщення та попереджено
боржника, що у випадку невиконання
рішення в наданий строк, його виконання
буде здійснено у примусовому порядку
зі стягненням з нього витрат,
пов'язаних із проведенням виконавчих
дій.

У наступному органом Державної
виконавчої служби неодноразово
надсилалися Представництву по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради запити з вимогою
надання інформації щодо стану
виконання рішення суду та
попередженнями про застосування
фінансових санкцій до винних осіб у
випадку невиконання виконавчого
документу з подальшим порушенням
клопотання про притягнення їх до
кримінальної відповідальності, які
останнім були залишені без відповіді
та виконання.

Після застосування згідно з
постановами від 13.08.2008 року та від 20.08.2008
року до боржника штрафних санкцій у
порядку передбаченому ст. 87 Закону
України «Про виконавче провадження» за
невиконання без поважних причин у
встановлений строк рішення суду і
враховуючи, що без участі боржника
виконати це рішення неможливо, а
встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону
строк здійснення виконавчого
провадження вже сплинув, органом
Державної виконавчої служби
відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 37 Закону було
винесено постанову від 27.08.2008 року про
повернення до господарського суду
виконавчого документа та закінчення у
зв'язку з цим виконавчого провадження.
Одночасно, 28.08.2008 року органом
Державної виконавчої служби було
направлено до господарського суду
подання про притягнення посадових осіб
Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради до кримінальної
відповідальності за умисне
невиконання рішення суду відповідно до
вимог закону. Аналогічне подання
органом Державної виконавчої служби
26.11.2008 року було направлено до
прокуратури Приморського району м.
Одеси.

Частиною 2 ст. 35 ГПК України
передбачено, що факти встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Вищевказані факти встановлені
рішеннями суду, які набрали законної
сили, у справах, де брали участь ті самі
сторони, а тому вони не повинні
доводитися знову в даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, лише
04.11.2009 року Представництво по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради надіслало на
адресу ОСОБА_2 пропозицію № 01-15/1473 щодо
укладення договору купівлі - продажу
нежитлового підвального приміщення
загальною площею 62,4 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

У наступному, 24.12.2009 року супровідним
листом № 01-13/11520 Представництво
надіслало на адресу ОСОБА_2 підписаний
з боку продавця проект договору
купівлі - продажу вищезазначеного
об'єкта у двох примірниках, копію
наказу від 17.07.2009р. № 438 «Про
затвердження незалежної оцінки», копію
висновку суб'єкта оціночної діяльності
щодо вартості спірного об'єкта
комунальної власності, копію рецензії
звіту про оцінку майна та повідомило,
що ціна продажу вищезазначеного
нежитлового приміщення в розмірі 128 388,86
грн. була визначена незалежним
оцінювачем, якого було обрано
відповідною конкурсною комісією за
результатом відбору, і що відповідно до
Методики, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 10.12.2003р.
№ 1891, термін дії вказаного висновку
оцінювача становить 6 місяців з моменту
його затвердження керівником органу
приватизації, тобто до 17.01.2010р.

ФОП ОСОБА_2 підписала запропонований їй
проект договору купівлі - продажу і
повернула один примірник
Представництву. Але після цього, як
стверджує відповідач, Представництво
відмовилося від нотаріального
посвідчення та державної реєстрації
даного договору посилаючись на сплив
терміну дії незалежної оцінки об'єкту
купівлі - продажу та сплив строку
пред'явлення до виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 27.07.2005 року № 17-5-1-38/02-10547, що
підтверджується листом Представництва
№ 01-13/4308 від 26.06.2013р. адресованим ОСОБА_2
Вказане твердження позивач належними
доказами не спростував.

Таким чином, судом апеляційної
інстанції на підставі ретельної
правової оцінки наявних у справі
доказів та з врахуванням судових
рішень у справі № 17-5-1-38/02-10547 за участю
тих же сторін з достовірністю
встановлено, а позивачем не
спростовано, що саме з вини
Представництва, яке без поважних
причин умисно не виконало рішення
господарського суду Одеської області
від 06.04.2005р. у справі № 17-5-1-38/02-10547,
яке набрало законної сили, про
зобов'язання Представництва виконати
п. 8 ч. 4 рішення Одеської міської ради
«Про внесення змін та доповнень до
рішень Одеської міської ради щодо
приватизації та відчуження об'єктів
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси у 2000-2002 роках» від
29.04.2002р. № 15-ХХIV шляхом укладення з
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2 договору купівлі - продажу
підвального приміщення загальною
площею 62,4 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_2, відповідачка не
набула у встановленому законом порядку
статусу власника цього спірного
приміщення.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно з п. 30 ст. 26, п. 6 ст. 60 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», доцільність, порядок та умови
відчуження об'єктів права комунальної
власності визначаються відповідною
радою, до виключної компетенції якої
віднесено прийняття відповідних
рішень.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону України
«Про приватизацію державного майна»,
продаж майна, що є у комунальній
власності здійснюють органи,
створювані відповідними місцевими
радами. Зазначені органи діють у межах
повноважень, визначених відповідними
місцевими радами, та є їм
підпорядкованими, підзвітними і
підконтрольними.

Як вбачається з Положення про
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради, затвердженого
рішенням Одеської міської ради від
28.02.2011р. № 384-VI, останній є
правонаступником Представництва по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради, є самостійним
виконавчим органом міської ради, їй
підзвітним та підконтрольним, який
наділений міською радою
повноваженнями щодо управління майном,
яке належить до комунальної власності
територіальної громади міста, його
приватизації, відчуження та оренди.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради про усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
виселення ФОП ОСОБА_2 зі спірного
приміщення, оскільки ті обставини, що
договір оренди нежитлового приміщення
№ 134/51 від 28.01.2002р., укладений між
сторонами, припинив свою дію 30.07.2003 року
внаслідок закінчення строку, на якій
його було укладено, а термін дії
незалежної оцінки ринкової вартості
спірного об'єкта купівлі - продажу та
строк пред'явлення наказу
господарського суду Одеської області
від 27.07.2005р. № 17-5-1-38/02-10547 сплинули
станом на момент вирішення даного
спору, не надають позивачеві права
вимагати від відповідача усунути
перешкоди у користуванні майном шляхом
його виселення із займаного
приміщення, оскільки останній саме з
вини орендодавця не набув статусу
власника цього майна, що дозволило б
йому знаходитися у спірному приміщенні
на законних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом даного спору є вимога
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради про усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
виселення фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 з займаного нежитлового
приміщення підвалу, загальною площею
62,4 кв.м., розташованого за адресою:
АДРЕСА_2 та передачі цього приміщення
позивачеві.

Судовий захист права власності та
майнових інтересів власників - осіб,
названих у ст. 1 ГПК України,
здійснюється шляхом розгляду справ,
зокрема, за позовами про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном.

Так, в силу вимог ст. 391 ЦК України
власник майна має право звернутися до
суду з вимогою про захист права
власності вимагаючи усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, згідно з
статтею 391 ЦК України (негаторний
позов).

Негаторний позов пред'являється у
випадках, коли власник має своє майно у
володінні, але дії інших осіб
перешкоджають йому вільно його
використовувати або розпоряджатися
ним. Характерною ознакою негаторного
позову є протиправне вчинення третьої
особою перешкод власникові у
реалізації ним повноважень
розпорядження та користування
належним йому майном.

Предмет негаторного позову становить
вимога володіючого майном власника до
третіх осіб про усунення порушень його
права власності, що перешкоджають йому
належним чином користуватися,
розпоряджатися цим майном тим чи іншим
способом.

Підставою негаторного позову слугують
посилання позивача на належне йому
право користування і розпорядження
майном, а також факти, що підтверджують
дії відповідача у створенні позивачеві
перешкод щодо здійснення цих
правомочностей. При цьому, для
задоволення вимог власника достатньо
встановити факт об'єктивно існуючих
перешкод у здійсненні власником своїх
правомочностей. Таким чином, право
власності як абсолютне право має
захищатися лише при доведенні самого
факту порушення. Отже, позивачем, який
зазначає, що він позбавлений права
володіння належним йому нерухомим
майном, невірно обрано спосіб захисту
права власності на таке майно, яке
захищається шляхом пред'явлення
віндикаційного позову до особи, яка без
відповідної правової підстави
заволоділа спірним майном.

Місцевий господарський суд
вищевказаного не врахував та дійшов до
помилкового висновку, що у відповідача
відсутні законні підстави займати
спірне приміщення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
скаржника щодо наявності підстав для
припинення провадження у даній справі
у зв'язку з наявністю рішення
господарського суду Одеської області
від 06.04.2005 року у справі № 17-5-1-38/02-10547,
яким було відмовлено у задоволенні
позовної вимоги Представництва до СПД
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні спірним приміщенням
шляхом виселення відповідачки із
займаного приміщення, колегія суддів
вважає помилковими.

Випадки, коли суд може припинити
провадження у справі унормовані
статтею 80 Господарського
процесуального кодексу України. Ця
норма встановлює вичерпний перелік
підстав для припинення провадження у
справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі , якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Отже, господарський суд зобов'язаний
припинити провадження у справі на
підставі зазначеної норми за
наявності, зокрема, рішення
господарського суду, прийнятого у
справі:

- між тими ж сторонами;

- про той же предмет;

- з тих же підстав.

Таким чином, наявність всіх
вищевказаних ознак тотожності спорів у
справах, тягне за собою припинення
провадження у справі.

Припинення провадження у справі - це
форма завершення справи, яке зумовлене
передбаченими законом обставинами і
які повністю відкидають можливість
судового захисту особи у
господарському суді. Припинення
провадження у справі виключає
можливість повторного звернення до
господарського суду зі спорами між
тими ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав.

У п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що під
предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи і, зокрема, зі змісту заяв
Представництва про зміну позовних
вимог від 16.02.2005р. та уточнення позовних
вимог від 30.03.2005р. по справі №
17-5-1-38/02-10547, підстави позову у вказаній
справі та у даній справі є різними, що
виключає можливість припинення
провадження у даній справі.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів вважає, що приймаючи
оскаржуване рішення про задоволення
позову місцевий господарський суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи та неправильно
застосував норми матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
зазначене рішення підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
відмову у задоволенні позову.

Згідно з ст. ст. 44, 49 ГПК України за
рахунок позивача відповідачеві
підлягають відшкодуванню витрати зі
сплати судового збору за подання
апеляційної скарги в сумі 620 грн.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України,
колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської
області від 27 січня 2014 року у справі №
916/2125/13 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради (65039, м.
Одеса, вул. Артилерійська, 1, п/р 1909,
МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області, код
26302595) на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (65058, АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) витрати зі сплати судового
збору за подання апеляційної скарги в
сумі 620 грн.

Доручити господарському суду
Одеської області видати відповідний
наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повна постанова складена 02.04.2014 року.

Головуючий суддя:
Бєляновський В.В.

Судді:
Мишкіна М.А.

Будішевська Л.О.