ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 12» березня 2014 р.
Справа №5023/1871/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя
Білоусова Я.О., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Коваль А.В.,

за участю представників:

апелянт - Мусієнко А.В., свідоцтво
НОМЕР_2 від 05.03.2013 року;

кредитора - Лозівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління міндоходів у
Харківській області - Згурський В.М., за
довіреністю №284/10/20-27-11 від 20.01.2014 року;

ліквідатор - арбітражний керуючий
Козаченко В.М., свідоцтво НОМЕР_3 від
30.05.2013 року;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Мусієнко Артема
Вікторовича, Харківська область
(вх.№536Х/2-7) на ухвалу господарського
суду Харківської області від 06.02.2014
року по справі №5023/1871/12,

за заявою Закритого акціонерного
товариства «Краснопавлівський
молочний завод», смт. Краснопавлівка,

до Закритого акціонерного товариства
«Краснопавлівський молочний завод»,
смт. Краснопавлівка,

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06.02.2014 року по
справі №5023/1871/12 (суддя Міньковський
С.В.) скарги Лозівської об'єднаної
державної податкової інспекції у
Харківській області на дії ліквідатора
задоволено.

Звільнено Мусієнко А.В. від виконання
обов'язків ліквідатора ЗАТ
«Краснопавлівський молочний завод».

Призначено ліквідатором боржника ЗАТ
«Краснопавлівський молочний завод»
арбітражного керуючого Козаченко
Володимира Михайловича (свідоцтво
НОМЕР_3 від 30.05.2013 року), код НОМЕР_1,
місце проживання: АДРЕСА_1.

Зобов'язано Мусієнко А.В. передати всі
матеріали, пов'язані з ліквідаційною
процедурою, арбітражному керуючому
Козаченко В.М. по акту прийому-передачі.

Зобов'язано ліквідатора виконати у
повному обсязі вимоги постанови суду
від 13.07.2012 року та після проведення всіх
необхідних ліквідаційних заходів по
банкруту надати суду на затвердження
звіт ліквідатора про виконану роботу
та всі документи, що свідчать про
виконання ліквідаційної процедури по
банкруту.

Мусієнко Артем Вікторович з вказаною
ухвалою господарського суду першої
інстанції не погодився та звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення місцевим господарським
судом при прийнятті ухвали норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу
господарського суду Харківської
області від 06.02.2014 року та прийняти нове
судове рішення, яким в задоволені
скарги кредитора Лозівської ОДПІ -
відмовити.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014 року
апеляційну скаргу Мусієнко Артема
Вікторовича прийнято до провадження та
призначено до розгляду.

До початку судового засідання 12.03.2014
року від арбітражного керуючого
Козаченко В.М. через канцелярію суду
надійшов відзив на апеляційну скаргу
(вх.№2110), в якому просить залишити
ухвалу господарського суду
Харківської області від 06.02.2014 року по
справі №5023/1871/12 без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 12.03.2014 року
апелянт підтримав доводи та вимоги
апеляційної скарги у повному обсязі та
просив її задовольнити.

Представник Лозівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області та арбітражний
керуючий Козаченко В.М. проти доводів
та вимог апеляційної скарга
заперечували.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, заслухавши у судовому
засіданні пояснення представників
апелянта, кредитора та арбітражного
керуючого Козаченко В.М., перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24.04.2012 року
порушено провадження у справі про
банкрутство ЗАТ «Краснопавлівський
молочний завод» у порядку ст. 51 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» у редакції,
чинній на момент порушення справи.

Постановою суду від 13.07.2012 року ЗАТ
«Краснопавлівський молочний завод»
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру.

Ліквідатором по справі призначено
голову ліквідаційної комісії Мусієнко
А.В., якого зобов'язано відповідно до п.
3, 5 ст. 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в п'ятиденний строк опублікувати в
офіційних друкованих органах «Голос
України» або «Урядовий кур'єр»
відомості про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури та надати докази
опублікування суду, вжити заходів по
оцінці та реалізації активів банкрута,
представити суду реєстр грошових вимог
кредиторів, повідомлення про
результати розгляду вимог кредиторів
банкрута, надавати суду щомісячно
звіти про хід ліквідаційної процедури,
в строк до 13.01.2013 року виконати
ліквідаційну процедуру, надати суду
звіт про виконану роботу, всі докази, що
свідчать про виконання ліквідаційної
процедури, у тому числі акти
інвентаризації майна, акти оцінки
майна, звіт про виплачені кредиторам
кошти, договори купівлі-продажу майна
банкрута, довідки установ банку про
закриття рахунків банкрута, копію
повідомлення органу державної
податкової служби про закінчення
ліквідаційної процедури, копію
повідомлення Пенсійного фонду і копію
повідомлення центру зайнятості про
закінчення ліквідаційної процедури,
довідку архіву про прийняття
документів, які підлягають
довгостроковому зберіганню, довідку
внутрішніх справ про прийняття печаток
і штампів банкрута, оригінали
установчих документів і свідоцтва про
державну реєстрацію, ліквідаційний
баланс, докази, що свідчать про
стягнення дебіторської
заборгованості, або докази, що свідчать
про неможливість стягнення
дебіторської заборгованості, інші
документи, що свідчать про виконану
ліквідатором роботу по ліквідації
банкрута.

29.03.2013 року Лозівська ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Харківській
області звернулася до суду зі скаргою
на дії ліквідатора - Мусієнко А.В., в
якій просила усунути його від
виконання обов'язків по ліквідації
банкрута та признати ліквідатором
боржника - арбітражного керуючого
Козаченко В.М., якого зобов'язати
провести збори кредиторів і вибрати
комітет кредиторів. (т.4, а.с. 122-123).

Ухвалою суду від 01.04.2013 року призначено
до розгляду в судовому засіданні
скаргу Лозівської ОДПІ на дії
ліквідатора, в якій скаржник посилався
на неправомірні дії ліквідатора.

12.04.2013 року від Лозівської ОДПІ також
надійшла скарга на дії ліквідатора, в
якій скаржник просив суд звільнити з
обов'язків ліквідатора Мусієнко А.В. у
зв'язку з порушенням останнім приписів
ст.ст. 22-32, 51 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
а саме: ліквідатором не було проведено
інвентаризацію майнових актив
банкрута, порушено умови продажу майна
банкрута, ліквідатором здійснюється
після визнання боржника банкрутства
підприємницька діяльність.

За результатами розгляду скарги на дії
ліквідатора господарським судом
Харківської області винесено ухвалу,
якою скарги на дії ліквідатора
задоволено; звільнено Мусієнко А.В. від
виконання обов'язків ліквідатора ЗАТ
«Краснопавлівський молочний завод».
Призначено ліквідатором боржника ЗАТ
«Краснопавлівський молочний завод»
арбітражного керуючого Козаченко В.М.
Зобов'язано Мусієнко А.В. передати всі
матеріали, пов'язані з ліквідаційною
процедурою, арбітражному керуючому
Козаченко В.М. по акту прийому-передачі.
Зобов'язано ліквідатора виконати у
повному обсязі вимоги постанови суду
від 13.07.2012 року та надати суду на
затвердження звіт ліквідатора про
виконану роботу та всі документи, що
свідчать про виконання ліквідаційної
процедури по банкруту (т. 7, а.с. 190-192).

Вищевказану ухвалу суду першої
інстанції постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
18.07.2013 року залишено без змін (т. 8, а.с.
16-21).

Постановою Вищого господарського суду
України від 06.11.2013 року постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 18.07.2013 року та
ухвалу господарського суду
Харківської області від 10.06.2013 року по
справі №5023/1871/12 скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції для розгляду скарг на
дії ліквідатора (т. 8, а.с. 132-136).

При цьому, Вищий господарський суд
України вказав, що при новому розгляді
справи, місцевому господарському суду
необхідно всебічно і повно з'ясувати
обставини справи щодо наявності або
відсутності підприємницької
(господарської) діяльності
ліквідатора, дослідити умови договору
відповідального зберігання від 13.07.2012
року, надати відповідну оцінку звіту
про вартість майна від 20.11.2012 року, на
який посилається ліквідатор, та
з'ясувати чи відповідає він вимогам
Закону України «Про оцінку майна,
майнових права та професійну оціночну
діяльність в Україні». На підставі
наданих, а також додатково
витребуваних доказів, встановити
фактичні обставини справи та, в
залежності від встановленого, прийняти
відповідне рішення, виклавши його
згідно з вимогами процесуального та
матеріального права.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26.11.2013 року
скаргу Лозівської ОДПІ на дії
ліквідатора Мусієнко А.В. призначено до
розгляду.

10.12.2013 року до суду надійшла нова скарга
від Лозівської ОДПІ на дії ліквідатора
Мусієнко А.В., в якій кредитор просив
суд звільнити з обов'язків ліквідатора
Мусієнко А.В. та призначено нового
ліквідатора арбітражного керуючого
Козаченко В.М., обґрунтовуючи це тим, що
ліквідатором не було здійснено
належним чином інвентаризації
основних засобів, товарно-матеріальних
цінностей, грошових коштів, документів
банкрута, не було проведено
інвентаризацію дебіторської
заборгованості банкрута.

06.02.2014 року місцевим господарським
судом винесено оскаржувану ухвалу.

Суд першої інстанції, приймаючи
оскаржуване судове рішення, виходив з
того, що ліквідатором Мусієнко А.В. були
порушені вимоги Закону України про
банкрутство, а саме, неналежно
виконувались обов'язки ліквідатора
банкрута. Таким чином, з метою
недопущення заподіяння подальшої
шкоди кредиторам та банкруту суд
дійшов висновку про необхідність
усунення від обов'язків ліквідатора
ЗАТ «Краснопавлівський молокозавод»
Мусієнко А.В. та призначення
ліквідатором за клопотанням кредитора
Лозівської ОДПІ арбітражного
керуючого Козаченко Володимира
Михайловича, заява якого надійшла до
господарського суду.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(далі - Закон про банкрутство)
ліквідація - припинення діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності,
визнаного господарським судом
банкрутом, з метою здійснення заходів
щодо задоволення визнаних судом вимог
кредиторів шляхом продажу його майна.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
передбачено, що у ліквідаційній
процедурі господарський суд розглядає
скарги на дії учасників ліквідаційної
процедури та здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
передбачено, що у постанові про
визнання боржника банкрутом
господарський суд відкриває
ліквідаційну процедуру, призначає
ліквідатора в порядку, передбаченому
для призначення керуючого санацією.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
ліквідатор з дня свого призначення
здійснює такі повноваження: приймає до
свого відання майно боржника, вживає
заходів по забезпеченню його
збереження; виконує функції з
управління та розпорядження майном
банкрута; здійснює інвентаризацію та
оцінку майна банкрута згідно з
законодавством; аналізує фінансове
становище банкрута; виконує
повноваження керівника (органів
управління) банкрута; очолює
ліквідаційну комісію та формує
ліквідаційну масу; пред'являє до третіх
осіб вимоги щодо повернення
дебіторської заборгованості банкруту;
має право отримувати кредит для
виплати вихідної допомоги працівникам,
що звільняються внаслідок ліквідації
банкрута, який відшкодовується в першу
чергу згідно зі статтею 31 цього Закону
за рахунок коштів, одержаних від
продажу майна банкрута; з дня визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури повідомляє
працівників банкрута про звільнення та
здійснює його відповідно до
законодавства України про працю;
заявляє в установленому порядку
заперечення по заявлених до боржника
вимогах поточних кредиторів за
зобов'язаннями, які виникли під час
провадження у справі про банкрутство, і
є неоплаченими; з підстав, передбачених
частиною десятою статті 17 цього Закону,
подає до господарського суду заяви про
визнання недійсними угод боржника;
вживає заходів, спрямованих на пошук,
виявлення та повернення майна
банкрута, що знаходиться у третіх осіб;
передає у встановленому порядку на
зберігання документи банкрута, які
відповідно до нормативно-правових
документів підлягають обов'язковому
зберіганню; реалізує майно банкрута
для задоволення вимог, включених до
реєстру вимог кредиторів, у порядку,
передбаченому цим Законом; здійснює
інші повноваження, передбачені цим
Законом.

Здійснення інвентаризації та оцінка
майна банкрута має проводитись згідно
з законодавством України.

У відповідності до положень ст. 10
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» за №996
від 16.07.1999 року із змінами та
доповненнями передбачено, що для
забезпечення достовірності даних
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності підприємства зобов'язані
проводити інвентаризацію активів та
зобов'язань, під час якої перевіряються
і документально підтверджується їх
наявність, стан та оцінка. Згідно до
наказу Міністерства фінансів України
від 11.08.1994 року за №69 із змінами та
доповненнями, що зареєстровано в
Міністерстві юстиції України від 26.08.1994
року за №202/412, затверджено «Інструкцію
по інвентаризації основних засобів,
нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків», відповідно до якої (п.п.ж)
п.3 Інструкції) визначено, що проведення
інвентаризації є обов'язковим у разі
ліквідації підприємства.

У пункті 7 Інструкції визначено, що
основними завданнями інвентаризації є:
виявлення фактичної наявності
основних фондів, нематеріальних
активів, товарно-матеріальних
цінностей, коштів, цінних паперів та
інших грошових документів, а також
обсягів незавершеного виробництва в
натурі; установлення лишку або нестачі
цінностей і коштів шляхом зіставлення
фактичної наявності з даними
бухгалтерського обліку, виявлення
товарно-матеріальних цінностей, які
частково втратили свою первісну
якість, застарілих фасонів і моделей, а
також матеріальних цінностей та
нематеріальних активів, що не
використовуються, перевірка
дотримання умов та порядку збереження
матеріальних та грошових цінностей, а
також правил утримання та експлуатації
основних фондів, перевірка реальності
вартості зарахованих на баланс
основних фондів, нематеріальних
активів, товарно-матеріальних
цінностей, цінних паперів і фінансових
вкладень, сум грошей у касах, на
розрахунковому, валютному та інших
рахунках в установах банків, грошей у
дорозі, дебіторської і кредиторської
заборгованості, незавершеного
виробництва, витрат майбутніх
періодів, забезпечень та резервів
наступних витрат і платежів.

Згідно з п.11.2 Інструкції на
підприємствах, де через великий обсяг
робіт проведення інвентаризації не
може бути забезпечено однією комісією,
для безпосереднього проведення
інвентаризації у місцях збереження та
виробництва розпорядчим документом
керівника підприємства створюються
робочі інвентаризаційні комісії у
складі інженера, технолога, механіка,
виконавця робіт, товарознавця,
економіста, бухгалтера та інших
досвідчених працівників, які добре
знають об'єкт інвентаризації, ціни та
первинний облік. Робочі
інвентаризаційні комісії очолюються
представником керівника підприємства,
який призначив інвентаризацію.
Забороняється призначати головою
робочої інвентаризаційної комісії у
тих самих матеріально відповідальних
осіб одного й того ж працівника два
роки підряд. Інвентаризація
проводиться повним складом
інвентаризаційної комісії та у
присутності матеріально
відповідальної особи.

Ліквідатором надано до справи акт
контрольної перевірки інвентаризації
цінностей основних засобів банкрута
станом на 31.10.2012 року. З вказаного акту
вбачається, що перевірка провадилась
особисто ліквідатором Мусієнко А.В.,
який визначив себе головою
інвентаризаційної комісії. Тобто,
інвентаризація провадилась без членів
інвентаризаційної комісії та без
присутності відповідальної
матеріальної особи.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається із матеріалів справи,
згідно акту визначено наявність 203 шт.
найменувань цінностей банкрута на
загальну суму 992856,61 грн. Проте, в
результаті перевірки (інвентаризації)
визначено 216 найменувань цінностей у
банкрута (основних та оборотних
засобів), тобто виявлено різницю
цінностей при проведенні
інвентаризації. Однак, на це не було
звернуто увагу ліквідатором, що
порушує приписи п.11.12. Інструкції, яка
регулює питання інвентаризаційних
різниць.

У матеріалах справи відсутній документ
ліквідатора (наказ) про створення
інвентаризаційної комісії, про
проведення комісією інвентаризації
майна банкрута у відповідному складі з
зазначенням голови та членів комісії,
що є порушенням приписів п.11.4 -11.6
Інструкції.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта, що ним неможливо було
виконати вимоги Інструкції, адже всі
працівники боржника були звільнені, а
акт інвентаризації від 31.10.2012 року є
ідентичним акту інвентаризації від
23.02.2012 року, який надавався до суду із
заявою про порушення провадження у
справі про банкрутство, оскільки такі
обставини не звільняють ліквідатора
від обов'язку належного виконання ним
покладених на нього функцій по
ліквідації банкрута. При цьому,
створити комісію можливо не тільки з
працівників боржника.

Разом з тим, колегія суддів щодо
тотожності актів інвентаризації від
23.02.2012 року та від 31.10.2012 року зазначає,
що згідно акту від 23.02.2012 року визначено
наявність 216 шт. найменувань цінностей
банкрута на загальну суму 992870,61 грн.,
проте, в результаті перевірки
(інвентаризації) визначено 199
найменувань цінностей у банкрута
(основних та оборотних засобів), тобто
виявлено різницю цінностей при
проведенні інвентаризації, також. За
актами інвентаризації різниться
розмір загальної суми, а також колегія
суддів звертає увагу на те, що
інвентаризації від 23.02.2012 року
провадилася комісією, у той час як
інвентаризація від 31.10.2012 року -
ліквідатором боржника одноособово.

Статтею 29 Закону України про
банкрутство визначено, що після
проведення інвентаризації ліквідатор
зобов'язаний здійснити оцінку
виявленого майна у порядку,
встановленому законодавством про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність та у
відповідності до ст. 30 цього Закону
здійснює продаж виявленого майна
(рухомого або нерухомого) на відкритих
торгах. При цьому, Закон України про
банкрутство встановлює, що саме
відкрити торги є формою конкурентного
продажу майна, тобто є більш
ефективною, адже дає можливість
ліквідатору продати майно боржника за
більш вигідною ціною.

Для здійснення оцінки майна
арбітражний керуючий ( ліквідатор) має
право залучати на підставі договору
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання з оплатою їх
послуг за рахунок коштів, одержаних від
виробничої діяльності боржника,
визнаного банкрутом, або реалізації
його майна, якщо інше не встановлено
комітетом кредиторів. Згідно ст. 3
Закону України «Про оцінку майна,
майновий прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» від 12.07.2001 року
за №2658-111 - це процес визначення їх
вартості на дату оцінки за процедурою,
встановленою нормативно-правовими
актами, зазначеними в статті 9 цього
Закону (далі - нормативно-правові акти з
оцінки майна), і є результатом
практичної діяльності суб'єкта
оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
оцінку майна, майновий прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» оцінка майна проводиться на
підставі договору між суб'єктом
оціночної діяльності - суб'єктом
господарювання та замовником оцінки. У
відповідності до ст. 11 Закону про
оцінку договір на проведення оцінки
майна укладається в письмовій формі,
який повинен містити істотні умови
договору. Статтею 12 Закону про оцінку
передбачено, що звіт про оцінку майна є
документом, який повинен містити
висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Однак, в матеріалах справи відсутній
договір між ліквідатором та суб'єктом
оціночної діяльності Товарна біржа
«Евгения Сервіс» на проведення оцінки
рухомого та нерухомого майна банкрута
на якому наполягає апелянт Мусієнко
А.В.

Крім того, суд першої інстанції, з яким
погоджується колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, вірно зазначив
про наявність суттєвої різниці, яка
унеможливлює чітке ідентифікування
між найменуванням, кількості
обладнання банкрута, що визначено
ліквідатором в акті контрольної
перевірки інвентаризації цінностей
основних засобів банкрута станом на
31.10.2012 року, та зробленими ТБ «Евгения
Сервіс» висновками з оцінки майна
(основних та оборотних) банкрута, що
міститься в матеріалах справи.

Як вбачається із матеріалів справи,
ліквідатором Мусієнко А.В. 19.11.2012 року
видано наказ №16, згідно якого для
списання майна створено комісію у
складі: ліквідатора та двох технічних
працівників, а також визначено її
обов'язки.

20.11.2012 року ліквідатором Мусієнко А.В.
видано наказ №17 про списання основних
засобів на підставі висновку комісії
про списання майна ЗАТ
«Краснопавлівський молокозавод» від
19.11.2012 року згідно переліку майна
банкрута, яке є належним до списання, а
саме, 43 позиції матеріальних цінностей.

Однак, колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи відсутній висновок
комісії про списання майна ЗАТ
«Краснопавлівський молокозавод» від
19.11.2012.

Щодо створення комісії колегія суддів
зазначає, що наказ містить тільки
загальну позицію про створення
комісії, однак її склад чітко не
визначений.

Згідно з висновком від 20.11.2012 року
Товарної біржі «Євгенія Сервіс»
вартість обладнання банкрута (60
одиниць) (том.5, арк. справи 92-130) склала
1363 грн. Проте, після проведення оцінки
обладнання ліквідатор не здійснив
заходів, які направлені на продаж цього
обладнання (60 одиниць) на відкритих
торгах, а провів його списання на
підставі висновку комісії про
списання, до складу якої входили
інженер-механік ОСОБА_5 та електрик
ОСОБА_6, тобто особи, які не визначені як
члени інвентаризаційної комісії
банкрута.

До переліку об'єктів (обладнання), яке
підлягало списанню (висновок від 10.11.2012
року) увійшло нерухоме майно банкрута:
котельна "Г" площею 168,3 кв.м. з
обладнанням, мазутосховище "Д", площею
30,5 кв.м., матеріальний склад "Е", площею
211,1 кв.м. банкрута, нежитлове приміщення
водомірного вузла "К", площею 7,4 кв.м.,
очисні споруди "З" площею 65 кв.м.,
підстанція "Ж", площею 741,8 кв.м.,
виробничий цех "А-2",площею 1349,9 кв.м.,
виробничий майданчик, прохідна "Б",
площею 30,0 кв.м., убиральна "У" площею 2,8
кв.м., які знаходяться за адресою:
Харківська область, Лозівський район,
с.м.т Краснопавлівка, вул.
Червоногвардійська, б.45-а, вартість
яких була визначена оцінщиком Товарною
біржею «Євгенія Сервіс» Тронза М.А. на
суму 163800 грн. на підставі іншого
висновку про вартість майна від 10.12.2012
року ТБ «Євгенія Сервіс» (том.7, арк.
справи 6-49). Однак, обґрунтованих
підстав щодо списання вищевказаної
нерухомості, що була в подальшому
продана ліквідатором, не надано ані
суду першої інстанції, ані апеляційної
інстанції.

Реалізація майна банкрута без
урахування об'єктів нерухомості
здійснена ліквідатором за прямим
договором 26.11.2012 року на металобрухт у
кількості 6333,3 кг за загальною ціною
9500,00 грн. (том. 5, арк. справи 22-25). Проте,
такі дії ліквідатора порушують вимоги
ст.ст. 22-32, 51 Закону України про
банкрутство, адже ліквідатор наділений
повноваженнями, направленими на продаж
майна банкрута на відкритих торгах, з
метою отримання найвищої ціни за
реалізацію активів банкрута для
задоволення вимог кредиторів, а
списання майна відбулося з порушенням.

Суд першої інстанції встановив, що з
наданих до матеріалів справи
банківських виписок (том 8 арк. справи
95-105) вбачається, що 13.06.2013 року
ліквідатору Мусієнко А.В. з поточного
рахунку банкрута були видані готівкові
грошові кошти в сумі 47000,00 грн. на
підставі "грошового чеку №ЛЗ2999477 від
13.06.2013 року". Однак, на момент отримання
коштів з рахунку банкрута Мусієнко А.В.
був звільнений від обов'язків
ліквідатора ухвалою господарського
суду Харківської області від 10.06.2013
року.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого
господарського суду України, від 23.03.2012
року за №6 «Про судове рішення» ухвали
господарських судів набирають
законної сили в день їх винесення, якщо
інше не передбачено законом.

Тобто, починаючи з 10.06.2013 року та станом
на 13.06.2013 року, коли Мусієнко А.В.
отримав готівкові грошові кошти з
поточного рахунку банкрута в сумі 47000,00
грн., останній не мав повноваження
ліквідатора банкрута ЗАТ
«Краснопавлівський молочний завод», а
отже не був наділений правом
розпоряджатися грошовими коштами
банкрута, які знаходилися на поточному
рахунку банкрута, так як, вже був
звільнений від обов'язків ліквідатора,
починаючи з 10.06.2013 року.

Суд першої інстанції встановив, що
кошти ліквідатор отримав в рахунок
відшкодування витрат ліквідатора, чим
порушив вимоги п.14 ст. 3-1 Закону України
про банкрутство, відповідно до якого
зазначено, що звіт про оплату
відшкодування витрат ліквідатора
затверджується ухвалою суду, а крім
того ліквідатором не було надано суду
розрахунку та документів, що
засвідчують витрати ліквідатора на
вищевказану суму.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду не
приймає до уваги доводи Мусієнко А.В.,
що вищевказана сума є витратами на
оформлення землевпорядної
документації, послуг оцінювача, зняття
обтяжень майна та інше, оскільки таких
доказів до матеріалів справи надано не
було. Необхідність надання доказів в
підтвердження витрат ліквідатора, а
саме, питання правомірності отримання
Мусієнко А.В. грошових коштів в сумі
47000,00 грн., виникало в суді першої
інстанції. Проте, Мусієнко А.В.
відповідних доказів не надав як в суді
першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції обмежившись
тільки поясненнями про можливість
надання доказів у майбутньому.

У матеріалах справи міститься копія
договору купівлі-продажу від 31.05.2013
року нерухомості (комплексу нежитлових
будівель та споруд банкрута, які
знаходяться Харківська область,
Лозівський район, с.м.т Краснопавлівка,
вул. Червоногвардійська, б. 45-а, що був
укладений між ліквідатором Мусієнко
А.В. та ТОВ «Делісіус Мілк» на загальну
суму 163800,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону України про
банкрутство, у разі надходження двох і
більше пропозицій щодо придбання майна
банкрута ліквідатор проводить конкурс
(аукціон). Порядок проведення конкурсу
(аукціону) визначається згідно із
Законом України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)» Статті 15 -17 цього Закону
визначають, що продаж об'єктів малої
приватизації на аукціоні полягає у
передачі права власності покупцю, який
запропонував у ході торгів найвищу
ціну. Інформація про об'єкти, що
підлягають продажу на аукціоні,
повинна містити такі відомості: назву
об'єкта, його місцезнаходження;
відомості про будівлі (споруди,
приміщення) та земельну ділянку, на
якій розташований об'єкт, умови
користування ними; початкову ціну,
умови продажу та експлуатації об'єкта;
суму грошових коштів, що має вноситися
покупцями у розмірі 10 відсотків
початкової ціни об'єкта; назву банку,
адресу та номер рахунку, відкритого для
розрахунків за придбані об'єкти;
кінцевий термін прийняття заяви на
участь в аукціоні, час та місце
особистого ознайомлення з об'єктом; час
та місце проведення аукціону.

Зазначена інформація публікується не
пізніш як за 20 календарних днів до дати
проведення аукціону, конкурсу в
офіційних друкованих виданнях
державних органів приватизації,
місцевих друкованих виданнях та інших
виданнях, визначених органами
приватизації.

Стаття 16 цього Закону містить умови
участі покупців в аукціоні, зокрема,
для реєстрації покупців як учасників
аукціону, вони сплачують реєстраційний
внесок, у розмірі одного
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а також вносять грошові кошти
в розмірі 10 відсотків початкової ціни
об'єкта. Зазначені грошові кошти
вносяться шляхом безготівкового
перерахування на відповідний поточний
рахунок. Після закінчення аукціону,
внесені покупцями грошові кошти у
розмірі 10 відсотків початкової ціни
об'єкта у десятиденний строк
повертаються усім учасникам аукціону.
Покупцеві, який придбав об'єкт,
зазначені грошові кошти зараховуються
у встановленому порядку при
остаточному розрахунку за придбаний
об'єкт.

Аукціон проводиться безпосередньо
ведучим (ліцитатором). Початком торгів
вважається момент оголошення
початкової ціни об'єкта. Якщо протягом
трьох хвилин після оголошення не буде
запропоновано вищу ціну, ліцитатор
одночасно з ударом молотка робить
оголошення про придбання об'єкта тією
особою, яка запропонувала найвищу ціну.
При цьому кожна наступна ціна,
запропонована покупцями на аукціоні,
повинна перевищувати попередню не менш
як на 10 відсотків початкової ціни
об'єкта.

Під час аукціону ведеться протокол, до
якого заноситься початкова ціна
об'єкта, пропозиції учасників аукціону,
відомості про учасників аукціону,
результат торгів (ціна продажу,
відомості про фізичну або юридичну
особу, яка одержала право на придбання
об'єкта). Протокол підписується
ліцитатором та покупцем (його
представником), який одержав право на
придбання об'єкта.

Матеріали справи не містять письмової
інформації та документів, які
засвідчують дату, місце, час, порядок
проведення аукціону з продажу
нежитлових будівель перед укладенням
договору купівлі-продажу від 31.05.2013
року. Ліквідатором не надано до суду
протоколу проведення аукціону, який
визначає переможця аукціону, доказів
оголошення про продаж нерухомого майна
банкрута з прилюдних торгів, що є
порушенням вимог ст. 30 Закону про
банкрутство та положень Закону України
«Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)».

На виконання вказівок Вищого
господарського суду України,
викладених у постанові від 06.11.2013 року
місцевий господарський суд дослідив та
встановив, що договір відповідального
зберігання від 13.07.2012 року є
безоплатним відповідно до п.1.2
договору, Вказане виключає наявність
підстав вважати, що боржником та
ліквідатором здійснюється
підприємницька діяльність в
ліквідаційної процедурі.

У суді апеляційної інстанції Мусієнко
А.В. не надано доказів на спростування
доводів оскаржуваної ухвали стосовно
того, що ним як ліквідатором порушено
вимоги Закону України про банкрутство
і неналежно виконувалися обов'язки
ліквідатора.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Пунктом 13 ст. 30 Закону України про
банкрутство передбачено, що
повноваження ліквідатора за
клопотанням комітету кредиторів
можуть бути припинені в разі
невиконання чи неналежного виконання
обов'язків ліквідатором, про що
господарський суд виносить ухвалу.
Такі приписи закону кореспондуються з
ч.9 ст.3-1 Закону, якою передбачено
усунення судом ліквідатора в разі
невиконання чи неналежного виконання
ним своїх обов'язків.

За таких обставин, господарський суд
Харківської області, виходячи з
документів та доказів, поданих при
розгляді справи, дійшов обґрунтованого
висновку про усунення ліквідатора
Мусієнка А.В. від виконання обов'язків
ліквідатора ЗАТ «Краснопавлівський
молокозавод» та призначення
ліквідатором боржника арбітражного
керуючого Козаченка В.М., яким було
надано до суду відповідну заяву.

Заперечення викладені в апеляційній
скарзі є необґрунтованими і не можуть
бути підставою для скасування
оскаржуваної ухвали суду по даній
справі, через що ухвала господарського
суду Харківської області від 06.02.2013
року по справі №5023/1871/12 слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.
103, ст.ст. 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Мусієнко Артема
Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Харківської області від 06.02.2013 року по
справі №5023/1871/12 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 17
березня 2014 року.

Головуючий суддя
Пуль О.А.

Суддя
Білоусова Я.О.

Суддя
Хачатрян В.С.