ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" березня 2014 р.
Справа № 61/230-10

вх. № 299

Суддя господарського суду: Бринцев О.В.

при секретарі судового засідання: Гула
Д.В.

розглянувши скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
в порядку ст.121-2 ГПК України на дії

Державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України

по справі

за позовомНаціонального банку України
в особі Управління Національного банку
України в Харківській області, м.
Харків доПублічного акціонерного
товариства "Науково-технологічний
інститут транскрипції, трансляції і
реплікації"", м. Харків 3-я особа яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
Публічне акціонерне товариство
"Земельний банк", м. Харків про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за участю представників:

позивача (стягувача) - Зінченко Ю.В. (дов.
№1806 від 15.06.2012 р.)

відповідача (скаржника) - Хомякової А.Л.
(дов. №4 від 08.01.2014 р.)

3-оїособи - не з'явився

ВПВР УДВС - Савенко Н.Г. (дов. № 44-03/44/1738
від 25.12.2013 р.)

ВСТАНОВИВ:

06.12.2013р. боржник ПАТ
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
звернувся до суду зі скаргою на дії
відділу примусового виконання рішень
ДВС України, в якій просить визнати
недійсною постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 14.11.2013
року винесену у виконавчому
провадженні № 34207337, що відкрите з
виконання наказу господарського суду
Харківської області від 26.06.2012 р. по
справі № 61/230-10, виданого на виконання
рішення господарського суду
Харківської області від 10.10.2011 року та
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2012 року у
справі № 61/230-10.

Представник відповідача (скаржник) в
судовому засіданні підтримує заявлену
скаргу та просить суд скаргу
задовольнити її в повному обсязі.

Представник позивача (стягувач) в
судовому засіданні проти задоволення
скарги на дії державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
заперечує в повному обсязі.

Представник Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України заперечує проти
задоволення скарги Публічного
акціонерного товариства
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
та просить суд відмовити в її
задоволенні в повному обсязі.

Представник третьої особи своїм правом
на участь в судовому засіданні не
скористався, витребуваних судом
документів не надав, про причини неявки
суд не повідомив. Про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу, всебічно
та повно вивчивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються вимоги скарги та
заперечення проти неї, суд установив
наступне.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10.10.2011 року у
справі №61/230-10, залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.12р. було
позов задоволено повністю - з метою
задоволення вимог Національного банку
України в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області за кредитним
договором № 5 від 18.06.2008 року у розмірі 50
000 000,00 грн. за основним боргом,
прострочених відсотків за
користування кредитом в сумі 8 973
287,65грн. звернуто стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки №5/2 від
06.07.2009 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі за №2413, а
саме: нежитлові приміщення 3-го поверху
№95, 96, 97, 98, 99, 100, 104, 105, 106, 107 в літ. "А-7", які
знаходяться за адресою: м. Харків, м-н
Рози Люксембург, 10 загальною площею 180,9
кв.м. та нежитлові приміщення 6-го
поверху №187а, 187-193, 195, 198, 198а, 199, 199а в
літ."А-7", які знаходяться за адресою: м.
Харків, м-н Рози Люксембург, 10 загальною
площею 213,2 кв.м., що оцінений (на дату
укладення договору іпотеки) в розмірі 4
024 200,00 грн., шляхом продажу його на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження.

26.06.2012р. на виконання вказаного рішення
видано відповідний наказ.

07.08.2012р. державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

14.11.2013р. державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Розмір виконавчого збору був
визначений державним виконавцем
розмірі 5897328,76 грн. із розрахунку 10
відсотків суми, що підлягає стягненню.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За приписами частин 1 та 3 статті 5
Закону України "Про виконавче
провадження", вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Згідно ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до відповідного
органу державної виконавчої служби. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Частина друга ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлює
вичерпний перелік, коли строк на
самостійне виконання не надається, а
саме: у разі відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом
про конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, забезпечення
позовних вимог або якщо рішення
підлягає негайному виконанню строк.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про виконавче провадження", у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

На підставі наведених норм та з
урахуванням встановлених обставин
справи суд приходить до висновку про
те, що державний виконавець підставно
виніс постанову про стягнення
виконавчого збору від 14.11.2013р. та
обґрунтовано визначив суму збору у
розмірі 5897328,76 грн.

Суд критично оцінює твердження
скаржника про те, що виконання рішення
у даній справі не могло бути проведено
самостійно, а отже немає підстав для
застосування санкції у вигляді
стягнення виконавчого збору за
ухилення від самостійного виконання.

Суд зауважує, що ст.28 Закону України
"Про виконавче провадження" містить
загальне правило за якого виконавчий
збір стягується в усіх випадках, коли
рішення не виконано боржником
самостійно. При цьому вказана норма
Закону не встановлює відмінностей
серед причин невиконання рішення
боржником самостійно. Тобто, жодних
правових наслідків не мають причини
невиконання - чи то боржник умисно
ухилявся від виконання рішення, чи то
воно не було виконане ним із поважних
суб'єктивних або об'єктивних причин, чи
воно дійсно і не могло бути виконане
ним самостійно виходячи з суті самого
рішення. Згідно приписів вказаної
норми Закону судовий збір
нараховується в будь-якому разі.

Перелік випадків, коли збір не
нараховується визначений в ч.2 ст.28
цього закону. Цей перелік носить
вичерпний характер. Даний випадок
(неможливість виконання рішення самим
боржником) до цього переліку не
входить.

Крім того, суд приймає до уваги, що в
даному випадку у відповідності до ч.3
ст.42 Закону України "Про іпотеку"
скаржник, як майновий поручитель,
вправі до дня продажу предмета іпотеки
на прилюдних торгах самостійно
виконати вимогу за основним
зобов'язанням і таке виконання
вважалось би належним виконанням
рішення суду. Наразі цього самостійно
скаржником в строк до дня винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору зроблено не було.

Юридично неспроможними є також
посилання скаржника на неправильне
здійснення державним виконавцем суми
виконавчого збору.

Так, згідно ч.1 ст.28 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

В даному випадку, сума, яка підлягає
стягненню згідно з наказом
господарського суду Харківської
області від 26.06.2012р. у справі №61/230-10
становить 50 000 000,00 грн. основного боргу
та 8 973 287,65грн. відсотків за
користування кредитом, а всього 58 973 287,
65 грн.

Сума ж 3 273 302,00 грн. на яку вказує
скаржник, як на базу розрахунку
виконавчого збору, не є сумою
стягнення. Це сума первісної вартості
предмету іпотеки, на який звернуто
стягнення. Посилання у виконавчому
документі (та у постанові Харківського
апеляційного господарського суду від
12.06.2012р.) на цю суму обумовлене
приписами ст. 39 Закону України "Про
іпотеку".

Проте, вказана вартість не є
остаточною, за яку буде фактично
реалізоване майно, на яке звернуто
стягнення. Визначення вартості майна
боржника проводиться державним
виконавцем за ринковими цінами, що
діють на день визначення вартості
майна. Тобто, ні станом на даний час, ні
станом на 14.11.2013р. (день винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору) остаточна вартість предмету
іпотеки є невідомою, і до завершення
відповідних торгів, не може бути
відомою. Відтак, ця сума не може бути
покладена в основу розрахунку суми
виконавчого збору. Це також
підтверджує правильність здійснення
розрахунку виходячи із загальної
граничної суми стягнення визначеної
виконавчим документом, а не з первісної
вартості предмету іпотеки.

До того ж, слід зауважити, що ця,
розрахована в постанові про стягнення
виконавчого збору від 14.11.2013р. сума
виконавчого збору також є попередньою,
а не остаточною. Згідно ч. 5 ст. 28 Закону
України "Про виконавче провадження", у
разі якщо стягнутої з боржника суми
недостатньо для задоволення в повному
обсязі вимог стягувача, виконавчий
збір сплачується пропорційно до
стягнутої суми. Тобто, остаточна сума
виконавчого збору буде визначена після
здійснення реалізації предмету
іпотеки у розмірі, розрахованому
виходячи із суми, отриманої від
реалізації цього майна. Таким чином,
станом на даний час претензії
скаржника до постанови про стягнення
виконавчого збору від 14.11.2013р. в частині
суми виконавчого збору є передчасними.

Відповідно до статті 121-2
Господарського процесуального кодексу
України, скарги на дії чи
бездіяльність органів Державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів можуть бути подані стягувачем,
боржником або прокурором протягом
десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган
виконання судових рішень.

Згідно п. 8 Роз`яснень Президії Вищого
господарського суду України від
28.03.2002р. за №04-5/365 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
за результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, чи
визнає недійсними наслідки виконавчих
дій, або зобов`язує орган державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав, або
визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, з урахуванням
приписів наведених правових норм та на
підставі матеріалів справи суд
приходить до висновку про те, що вимоги
скарги є незаконними,
необґрунтованими, а відтак скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 6, 19 Конституції
України, ст. ст. 17, 19, 21, 25, 28, 43, 47 Закону
України "Про виконавче провадження",
ст.ст. 32, 33, 43, 86, 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити
повністю.

Суддя
Бринцев О.В.

/Справа №61/230-10/