ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р.
Справа № 911/4863/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства
«Боярка-Водоканал»

до Комунального підприємства
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної ради

про стягнення 145261,37 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Нівінська Т.В., довір. № 15
від 15.01.2014 р.

Місаілова Л.Р., довір. № 16
від 15.01.2014 р.

від відповідача: Гуменна Л.С., довір. б/н
від 03.02.2014 р.

Обставини справи:

Комунальне підприємство
«Боярка-Водоканал» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Комунального підприємства
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної ради (далі -
відповідач) про стягнення 285102,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на укладення з відповідачем
02.01.2009 р. договору № 76 про надання
послуг з водопостачання та
водовідведення, згідно якого КП
«Боярка-Водоканал» зобов'язувалося
надавати послуги з водовідведення у с.
Тарасівка, а відповідач - здійснювати
своєчасну оплату за надані позивачем
послуги.

Згідно умов вказаного договору позивач
надав відповідачеві послуги, які
останнім не були оплачені належним
чином, у зв'язку з чим позивач просив
суд стягнути з відповідача 221156,86 грн.
заборгованості за надані послуги, 35209,39
грн. пені, 7235,56 грн. 3% річних, 21500,19 грн.
інфляційних втрат, а також 5702,04 грн.
судового збору.

Розгляд справи відкладався.

29.01.2014 р. до господарського суду
Київської області КП
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної ради було подано
відзив № 73 від 29.01.2014 р., відповідно до
якого відповідач просив суд у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі з огляду на те, що
позовні вимоги КП «Боярка-Водоканал» є
безпідставними та необґрунтованими.

Так, відповідач зазначив, що договірні
відносини між сторонами за договором №
76 від 02.01.2009 р. припинились 15.10.2011 р., і
умови договору були у повному обсязі
виконані його сторонами, а саме -
позивачем було надано послуги, а
відповідачем належним чином та у
повному обсязі їх оплачено.

Щодо нарахувань позивачем штрафних
санкцій, відповідач зазначив, що
позивач не скористався своїм правом
застосувати до відповідача штрафні
санкції у вигляді штрафу та пені,
оскільки не пред'явив протягом
шестимісячного строку відповідної
претензії, а тому на момент звернення з
позовом до суду позивач, на думку
відповідача, не має права застосувати
на нарахувати вказані вище штрафні
санкції у зв'язку з пропуском
шестимісячного строку, встановленого
ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, відповідач, посилаючись на
приписи п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, заявляв
про те, що до вимог про стягнення
штрафних санкцій застосовується
позовна давність в один рік.

Також відповідач наголошував, що
позивачем при поданні даного позову
було враховано, серед іншого, наявність
у КП «Києво-Святошинська тепломережа»
боргу в розмірі 369639,36 грн., оскільки
01.09.2010 р. між КП «Боярка-Водоканал» та КП
«Києво-Святошинська тепломережа» був
укладений договір переведення боргу.
Проте, на думку відповідача, такі
вимоги позивача є безпідставними та
необґрунтованими, оскільки даний
договір може бути самостійним
предметом господарського спору і не
може бути включений до вимог,
пред'явлених позивачем за договором №
76 від 02.01.2009 р.

26.02.2014 р. до господарського суду
Київської області КП
«Боярка-Водоканал» було подано
пояснення № 97 від 26.02.2014 р., відповідно
до яких позивач зазначив, що сума боргу
в розмірі 369639,36 грн. згідно договору про
переведення боргу від 01.09.2010 р. була
помилково занесена позивачем до
рахунку за договором № 76 від 02.01.2009 р.

Також позивач зазначив, що відповідно
до проведеного ним коригування
зазначеної помилки, сума основного
боргу відповідача за договором № 76 від
02.01.2009 р., на переконання КП
«Боярка-Водоканал», залишається
незмінною, а саме - 221156,86 грн.

Крім того, 26.02.2014 р. до господарського
суду Київської області КП
«Боярка-Водоканал» було подано
клопотання № 98 від 26.02.2014 р., відповідно
до якого позивач просив суд «вилучити
зі справи договір про переведення
боргу від 01.09.2010 р.», яке було залишено
судом без задоволення.

Також 26.02.2014 р. до господарського суду
Київської області КП
«Боярка-Водоканал» було подано
клопотання про продовження строку
вирішення спору у даній справі на 15
днів понад строк, встановлений ч. 1 ст. 69
ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.02.2014 р. було продовжено
строк розгляду справи на 15 днів до
17.03.2014 р.

06.03.2014 р. до господарського суду
Київської області КП
«Києво-Святошинська тепломережа» було
подано пояснення № 120 від 05.03.2014 р.,
відповідно до яких відповідач
зазначив, що позивачем, у процесі
здійснення коригування по рахунку
відповідача, в односторонньому порядку
було зараховано здійснені
відповідачем платежі в сумі 369639,36 грн. в
рахунок погашення заборгованості за
договором про переведення боргу від
01.09.2010 р. Проте, за твердженням
відповідача, КП «Києво-Святошинська
тепломережа» не було здійснено жодної
оплати за вказаним вище договором про
переведення боргу, а всі проплати
здійснювались в рахунок погашення
заборгованості за договором № 76 від
02.01.2009 р.

13.03.2014 р. до господарського суду
Київської області КП
«Києво-Святошинська тепломережа» було
подано клопотання № 129 від 13.03.2014 р. про
застосування строку позовної давності,
відповідно до якого відповідач просив
суд застосувати позовну давність при
вирішенні спору у даній справі та
відмовити КП «Боярка-Водоканал» у
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності.

Так, відповідач зазначив, що остаточно
позовні вимоги пред'являються КП
«Боярка-Водоканал» за період з січня 2009
року до вересня 2011 року, який виходить
за межі строку позовної давності, а
саме - вимоги, які відносяться до
періоду з січня 2009 року до грудня 2010
року, знаходяться за межами строку
загальної позовної давності. При цьому
відповідач зазначив, що переривання
строку позовної давності не
відбувалось.

14.03.2014 р. до господарського суду
Київської області КП
«Боярка-Водоканал» було подано заяву №
135 від 14.03.2014 р. про зменшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
позивач зазначив, що КП
«Боярка-Водоканал» було виявлено
помилку в розрахунках, що подані
позивачем до суду, у зв'язку з чим
позивач просить суд стягнути з
відповідача 75929,45 грн. основного боргу
за договором № 76 від 02.01.2009 р. за період
з 28.01.2009 р., 11002,49 грн. пені, 47930,33 грн.
інфляційних втрат, 10399,10 грн. 3% річних.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 3.10
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 р., передбачені ч. 4 ст. 22 ГПК
України права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві.

З огляду на викладене, розмір позовних
вимог у даній справі (з урахуванням
вказаної заяви № 135 від 14.03.2014 р.)
становить 145261,37 грн.

У судовому засіданні 17.03.2014 р.
представники позивача позовні вимоги
підтримали; представник відповідача
проти позову заперечувала.

У судовому засіданні 17.03.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

встановив:

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Згідно ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статей 173, 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 цього ж кодексу,
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 цього ж кодексу
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

02.01.2009 р. між Комунальним підприємством
«Боярка-Водоканал» (водоканал) та
Комунальним підприємством
«Києво-Святошинська тепломережа»
Київської обласної ради (абонент) було
укладено договір № 76 про надання
послуг з водопостачання та
водовідведення, відповідно до п. 1.2
якого водоканал зобов'язується
надавати абоненту послуги з
водовідведення. Абонент зобов'язується
приймати ці послуги та своєчасно
здійснювати оплату за надані послуги
на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору водоканал надає
абоненту послуги з прийому стоків
населення с. Тарасівка.

У відповідності з п. 4.2 договору оплата
за надані послуги проводиться
щомісячно до 15 числа звітного періоду
авансовими платежами в розмірі 100% від
планового місячного обсягу
водовідведення.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що до 5
числа звітного місяця, водоканал
виписує абоненту рахунок на оплату, де
оформляється фактична вартість
наданих послуг за звітний місяць. Цим
рахунком підтверджується надання
абоненту послуг. Кінцевий розрахунок
проводиться до 10 числа наступного за
звітним місяця.

У разі несвоєчасної оплати або
неповної оплати послуг, абонент
сплачує водоканалу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ та 3%
річних з урахуванням індексу інфляції
від суми боргу, за кожен день
прострочки (п. 4.4 договору).

Як з'ясовано судом, договір № 76 про
надання послуг з водопостачання та
водовідведення від 02.01.2009 р. припинив
свою дію 15.10.2011 р. у зв'язку з укладенням
сторонами нового договору № 75 про
надання послуг з водопостачання і
водовідведення від 15.10.2011 р.

Позивач, звертаючись до суду з даним
позовом, зазначав про те, що станом на
15.11.2013 р. заборгованість відповідача
перед позивачем становить 221156,86 грн.
саме за договором № 76 від 02.01.2009 р.

Водночас, позивачем до позовної заяви
було додано договір про переведення
боргу від 01.09.2010 р., укладений між КП
«Боярське головне виробниче
управління житлово-комунального
господарства» (первісний боржник), КП
«Києво-Святошинська тепломережа» КОР
(новий боржник) та КП
«Боярка-Водоканал» (кредитор),
відповідно до п. 2 якого первісний
боржник переводить на нового боржника
частину боргу (грошового зобов'язання)
у розмірі 369639,36 грн.

Як слідує з матеріалів позовної заяви
та наданих суду пояснень сторін,
зазначена сума заборгованості
відповідача перед позивачем за
договором про переведення боргу (369639,66
грн.) була помилково включена останнім
до розрахунку загального розміру
основної заборгованості, за стягненням
якої на підставі договору № 76 від 02.01.2009
р. КП «Боярка-Водоканал» звернулось до
суду у даній справі.

Поряд з цим, з доданого до матеріалів
позовної заяви розрахунку вбачається,
що за період з 01.09.2010 р. до 27.09.2011 р.
позивачем було нараховано відповідачу
до сплати 441635,10 грн. вартості послуг за
договором № 76 від 02.01.2009 р. При цьому
оплат, здійснених відповідачем за
вказаний період, позивачем було
зазначено в розмірі 544829,05 грн., в той час
як залишок заборгованості відповідача
перед позивачем було встановлено
позивачем у сумі 221156,86 грн., яка і склала
розмір основної заборгованості,
заявленої до стягнення за даним
позовом.

У подальшому, позивачем до
господарського суду Київської області
було подано пояснення, відповідно до
яких позивач зазначив, що сума боргу в
розмірі 369639,36 грн. відповідно до
договору про переведення боргу від
01.09.2010 р. була вилучена з рахунку
договору № 76 від 02.01.2009 р., у зв'язку з
чим позивачем було вилучено і виконані
відповідачем оплати в загальних сумах,
рівних сумі за договором про
переведення боргу, якими було погашено
заборгованість за договором про
переведення боргу від 01.09.2010 р.

З приводу наведеного суд вважає за
необхідне зазначити про
необґрунтованість та безпідставність
вказаного вилучення позивачем з
розрахунку заборгованості за
договором № 76 від 02.01.2009 р. оплат,
здійснених КП «Києво-Святошинська
тепломережа» саме за вказаним
договором.

Так, відповідно до пункту 32.3 статті 32
Закону України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні» банки
зобов'язані виконувати доручення
клієнтів, що містяться в документах на
переказ, відповідно до реквізитів цих
документів з урахуванням положень,
встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього
Закону. Відповідальність за
відповідність інформації, зазначеної в
документі на переказ, суті операції,
щодо якої здійснюється переказ, згідно
з пунктом 33.2 цього Закону, несе платник.

Згідно з п. 3.8 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22,
реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення «Призначення платежу».

Між тим, будь-яких платіжних доручень
чи банківських виписок щодо здійснення
відповідачем оплат з призначенням
платежу «за договором про переведення
боргу» до матеріалів справи не надано,
і сам факт здійснення таких оплат
відповідач заперечує.

У процесі розгляду даної справи КП
«Боярка-Водоканал» було подано заяву
про зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач зазначив, що
КП «Боярка-Водоканал» було виявлено
помилку в розрахунках, поданих до суду,
у зв'язку з чим останнє просить суд
стягнути з відповідача 75929,45 грн.
основного боргу за договором № 76 від
02.01.2009 р., 11002,49 грн. пені, 47930,33 грн.
інфляційних втрат, а також 10399,10 грн. 3%
річних.

При цьому до заяви про зменшення
розміру позовних вимог позивачем було
додано новий розрахунок
заборгованості КП «Києво-Святошинська
тепломережа» за прийом стоків згідно
договору № 76 від 02.01.2009 р., відповідно до
якого початком періоду виникнення
заборгованості відповідача перед
позивачем останнім було визначено
28.01.2009 р.

Як встановлено судом, на виконання умов
договору № 76 від 02.01.2009 р. КП
«Боярка-Водоканал» надавалися КП
«Києво-Святошинська тепломережа»
послуги з приймання стоків очисними
спорудами за період з 28.01.2009 р. до 15.10.2011
р., що підтверджується актами на прийом
та передачу по КП «Києво-Святошинська
тепломережа» по с. Тарасівка, у тому
числі за січень - грудень 2010 року та
січень - вересень 2011 року (копії
долучено до матеріалів справи).

КП «Боярка-Водоканал» на виконання
вказаного договору було виставлено КП
«Києво-Святошинська тепломережа»
рахунки-фактури, у тому числі - № СФ-0000212
від 28.01.2009 р. на суму 99173,95 грн., № СФ-0000486
від 27.02.2009 р. на суму 85620,49 грн., № СФ-0000707
від 27.03.2009 р. на суму 104995,83 грн., № СФ-0000962
від 29.04.2009 р. на суму 52052,25 грн., № СФ-0001228
від 29.05.2009 р. на суму 22353,62 грн., № СФ-00014534
від 30.06.2009 р. на суму 25398,62 грн., № СФ-0001767
від 30.07.2009 р. на суму 25236,52 грн., № СФ-0002035
від 31.08.2009 р. на суму 19488,91 грн., № СФ-0002317
від 30.09.2009 р. на суму 29300,38 грн., № СФ-0002585
від 30.10.2009 р. на суму 48489,00 грн., № СФ-0002853
від 30.11.2009 р. на суму 68142,20 грн., № СФ-0003142
від 31.12.2009 р. на суму 69808,10 грн., № СФ-0000272
від 29.01.2010 р. на суму 75005,73 грн., № СФ-0000520
від 26.02.2010 р. на суму 92190,68 грн., № СФ-0000797
від 31.03.2010 р. на суму 75746,11 грн., № СФ-0001071
від 29.04.2010 р. на суму 63180,06 грн., № СФ-0001405
від 31.05.2010 р. на суму 35417,03 грн., № СФ-0001686
від 30.06.2010 р. на суму 35633,57 грн., № СФ-0001999
від 30.07.2010 р. на суму 36497,90 грн., № СФ-0002272
від 31.08.2010 р. на суму 29260,35 грн., № СФ-0002583
від 30.09.2010 р. на суму 35313,03 грн., № СФ-0002902
від 29.10.2010 р. на суму 144261,38 грн., № СФ-0003262
від 30.11.2010 р. на суму 150380,98 грн., № СФ-0003572
від 29.12.2010 р. на суму 124311,82 грн., № СФ-0000305
від 31.01.2011 р. на суму 103169,58 грн., № СФ-0000611
від 28.02.2011 р. на суму 33546,75 грн., № СФ-0000930
від 31.03.2011 р. на суму 31357,93 грн., № СФ-0001237
від 29.04.2011 р. на суму 32384,55 грн., № СФ-0001523
від 31.05.2011 р. на суму 31682,66 грн., № СФ-0001841
від 30.06.2011 р. на суму 35826,97 грн., № СФ-0002141
від 29.07.2011 р. на суму 33185,85 грн., № СФ-0002441
від 31.08.2011 р. на суму 31754,51 грн., № СФ-0002756
від 27.09.2011 р. на суму 33913,65 грн., копії
яких долучено до матеріалів справи.

КП «Києво-Святошинська тепломережа»
оплачувало надані позивачем послуги з
приймання стоків очисними спорудами за
договором № 76 від 02.01.2009 р., що
підтверджується долученими до
матеріалів справи копіями виписок з
банківського рахунку КП
«Боярка-Водоканал», у тому числі - від
25.05.2009 р. на суму 26050,00 грн., від 15.06.2009 р.
на суму 26002,25 грн., від 31.05.2010 р. на суму
50000,00 грн., від 12.07.2010 р. на суму 10000,00 грн.,
від 04.08.2010 р. на суму 10000,00 грн., від 31.08.2010
р. на суму 10000,00 грн., від 21.09.2010 р. на суму
5000,00 грн., від 30.09.2010 р. на суму 20000,00 грн.,
від 06.10.2010 р. на суму 37131,47 грн., від 19.10.2010
р. на суму 15000,00 грн., від 25.10.2010 р. на суму
35313,03 грн., від 08.11.2010 р. на суму 40000,00 грн.,
від 22.11.2010 р. на суму 50000,00 грн., від 30.11.2010
р. на суму 30000,00 грн., від 07.12.2010 р. на суму
20000,00 грн., від 10.12.2010 р. на суму 10000,00 грн.,
від 13.12.2010 р. на суму 10000,00 грн., від 15.12.2010
р. на суму 20000,00 грн., від 16.12.2010 р. на суму
10000,00 грн., від 17.12.2010 р. на суму 10000,00 грн.,
від 10.02.2011 р. на суму 20000,00 грн., від 14.02.2011
р. на суму 20000,00 грн., від 16.02.2011 р. на суму
30000,00 грн., від 17.02.2011 р. на суму 20000,00 грн.,
від 18.02.2011 р. на суму 20000,00 грн., від 21.02.2011
р. на суму 10000,00 грн., від 24.02.2011 р. на суму
10000,00 грн., від 09.03.2011 р. на суму 33545,56 грн.,
від 24.05.2011 р. на суму 32384,55 грн., від 18.08.2011
р. на суму 10000,00 грн., від 29.08.2011 р. на суму
10000,00 грн., від 08.09.2011 р. на суму 10000,00 грн.,
від 20.09.2011 р. на суму 20000,00 грн., від 28.11.2011
р. на суму 20000,00 грн., від 27.12.2011 р. на суму
20000,00 грн., від 19.03.2012 р. на суму 58848,66 грн.,
від 24.02.2012 р. на суму 40000,00 грн., від 14.05.2012
р. на суму 20000,00 грн.

Крім того, позивачем в уточненому
розрахунку позовних вимог було
враховано здійснені відповідачем
оплати згідно банківських виписок від
08.09.2009 р. на суму 19488,91 грн. та від 16.08.2010 р.
на суму 5000,00 грн., а також здійснений
сторонами взаємозалік на суми 24456,73 грн.
і 31581,18 грн. на користь відповідача.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, сторони, звертаючись до суду,
повинні враховувати, що визначення та
наповнення доказової бази переданого
на розгляд суду спору покладаються
саме на сторони у справі, а не на суд.

Як вбачається з поданої 14.03.2014 р. до
господарського суду Київської області
КП «Боярка-Водоканал» заяви № 135 від
14.03.2014 р. про зменшення розміру позовних
вимог, заборгованість відповідача
перед позивачем за договором № 76 від
02.01.2009 р., за твердженням останнього,
становить 75929,45 грн.

Дослідивши матеріали справи, наявні у
справі докази, пояснення сторін, суд
дійшов висновку, що позивачем не
доведено наявності у відповідача
заборгованості перед КП
«Боярка-Водоканал» за договором № 76
від 02.01.2009 р.

Як встановлено судом, у відповідача (за
розрахунком самого позивача, доданим
до позову, за вирахуванням помилково
включеної суми боргу за договором про
переведення боргу) за період з 01.09.2010 р.
існувала переплата (441635,10 грн. вартості
наданих послуг, вказаних в рахунках за
цей період - 544829,05 грн. загальної суми
внесених споживачем у цей період оплат
= -103193,95 грн.)

Окрім того, у тому ж розрахунку
заборгованості КП «Києво-Святошинська
тепломережа» за прийом стоків згідно
договору № 76 від 02.01.2009 р. позивач
зазначав початкове сальдо в розмірі
-45288,55 грн. (на користь відповідача).

Крім того, судом встановлено, що
позивачем взагалі не було враховано
оплат, здійснених відповідачем за
договором № 76 від 02.01.2009 р. у сумі 50000,00
грн., у тому числі - згідно виписки з
банківського рахунку КП
«Києво-Святошинська тепломережа» від
18.11.2011 р. на суму 20000,00 грн. та від 27.03.2012 р.
на суму 30000,00 грн.

При цьому судом відхиляються посилання
КП «Боярка-Водоканал» на акт звірки
взаємних розрахунків за період з 01.01.2013
р. до 31.01.2013 р. як на доказ наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем, оскільки вказаний акт
звірки був підписаний сторонами на
суму 1300287,67 грн. за декількома, за їх
поясненнями, договорами, і з нього не
вбачається суми заборгованості щодо
конкретного договору № 76 від 02.01.2009 р.

Стосовно надання позивачем та оплати
відповідачем послуг за договором № 76
від 02.01.2009 р. в період до 01.09.2010 р. слід
зазначити таке.

З розрахунку, доданого до заяви про
зменшення розміру позовних вимог КП
«Боярка-Водоканал», вбачається, що
позивач зазначає про надання за період
з 28.01.2009 р. до 01.09.2010 р. відповідачеві
послуг на загальну суму 564096,69 грн. та
про здійснення у цей період
відповідачем оплат на загальну суму
180997,89 грн.

Наведені обставини суперечать
зазначеному самим позивачем у
розрахунку, доданому до позову, в
частині заборгованості відповідача
станом на 01.09.2010 р., у зв'язку з чим
оцінюються судом критично.

Окрім того, КП «Києво-Святошинська
тепломережа» було подано клопотання
про застосування строку позовної
давності, відповідно до якого
відповідач просив суд застосувати
позовну давність при вирішенні спору у
даній справі та відмовити КП
«Боярка-Водоканал» у позові у зв'язку
зі спливом позовної давності.

Так, на переконання відповідача,
позовні вимоги, пред'явлені за період з
січня 2009 року до грудня 2010 року,
знаходяться за межами строку загальної
позовної давності, оскільки позовну
заяву до суду було подано у грудні 2013 р.
При цьому, переривання строку позовної
давності, за твердженням відповідача,
не відбувалось.

Згідно з приписами статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до статті 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 Кодексу).

Оскільки позивач з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості, що утворилася, за
твердженням КП «Боярка-Водоканал», за
період з 28.01.2009 р., звернувся 27.12.2013 р., то
вимоги про стягнення заборгованості за
період до 27.12.2010 р. підлягають залишенню
судом без задоволення за спливом
позовної давності.

Позивач, вказуючи на переривання
перебігу позовної давності,
посилається на акти звірки взаємних
розрахунків, підписані представниками
сторін та скріплені печатками, у тому
числі - за 2008 рік, за період з 01.01.2009 р. до
27.07.2009 р., з 01.01.2010 р. до 30.04.2011 р., з 01.01.2012 р.
до 31.07.2012 р., за 2012 рік, за період з 01.01.2013
р. до 28.02.2013 р., з 01.01.2013 р. до 30.04.2013 р., за 1
квартал 2013 року, з 01.01.2013 р. до 27.05.2013 р.,
за 1 півріччя 2013 року, за період з 01.01.2013
р. до 31.08.2013 р.

Судом відхиляється вказане посилання
позивача на переривання перебігу
позовної, оскільки КП
«Боярка-Водоканал» на надано доказів
підписання сторонами актів звірки
взаємних розрахунків саме за договором
№ 76 від 02.01.2009 р., а з наданих актів
звірки існування та визнання
відповідачем боргу саме за договором №
76 від 02.01.2009 р. не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищевикладене, вимога
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості за договором № 76 від
02.01.2009 р. про надання послуг з
водопостачання та водовідведення в
загальній сумі 75929,45 грн. задоволенню не
підлягає за недоведеністю факту
наявності заборгованості у
відповідача за період з 01.09.2010 р. та у
зв'язку із спливом позовної давності
щодо вимог з основного боргу за період
до 27.12.2010 р.

Також позивач просив суд стягнути з
відповідача 11002,49 грн. пені, керуючись п.
4.4 договору № 76 від 02.01.2009 р. за період з
27.12.2012 р. до 27.12.2013 р.

Як слідує з наданого позивачем
розрахунку, вказана сума пені була
нарахована за рік, що передував
зверненню з позовом до суду, на
загальну суму заборгованості 75929,45 грн.,
розмір якої, як зазначалося вище,
позивачем у даній справі не доведений.

Між тим, вказаний розрахунок є
необґрунтованим, оскільки положеннями
ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України
встановлено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. Згідно ч. 1 ст. 252 Цивільного
кодексу України строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами.

Як зазначалося вище, згідно з п. 4.2
договору № 76 від 02.01.2009 р. оплата за
надані послуги проводиться щомісячно
до 15 числа звітного періоду авансовими
платежами в розмірі 100% від планового
місячного обсягу водовідведення, а
пунктом 4.3 договору передбачено, що
кінцевий розрахунок проводиться до 10
числа наступного за звітним місяця.

Отже, враховуючи зазначені норми
Цивільного кодексу України та
положення договору, прострочення
виконання відповідачем зобов'язання
щодо здійснення розрахунку за отримані
послуги з водовідведення починається
наступного дня після зазначеного вище
терміну за кожний місяць отримання
послуг.

Окрім того, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Водночас, згідно з приписами статті 258
ЦК України, позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки останнім місяцем надання
послуг за договором № 76 від 02.01.2009 р. є
вересень 2011 року, то штрафні санкції у
вигляді пені нараховані у даному
випадку позивачем поза межами річного
строку позовної давності, про яку
заявляв відповідач у відзиві на позов.

Крім того, позивач, керуючись приписами
ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України,
просив суд стягнути з відповідача 3%
річних в сумі 10399,10 грн. за період з
01.01.2011 р. до 31.12.2013 р., а також інфляційні
втрати в сумі 47930,33 грн. за період з
січня 2009 року до грудня 2013 року.

Згідно з підпунктом 5.3 пункту п. 5
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» від 29.05.2013р. № 10,
зі спливом позовної давності за
вимогою про повернення або сплату
коштів спливає й позовна давність за
вимогою про сплату процентів,
передбачених статтями 536, 625 ЦК України,
і сум інфляційних нарахувань згідно з
тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно
від періоду часу, за який обчислено
відповідні суми процентів та
інфляційних нарахувань, оскільки такі
суми є складовою загальної суми боргу).

Також слід зазначити про відсутність
підстав для нарахування 3% річних та
інфляційних втрат на суми
заборгованості за період з 01.09.2010 р.,
наявність яких визнано недоведеною
позивачем.

З урахуванням викладеного вище, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
Комунального підприємства
«Боярка-Водоканал» у даному випадку
підлягають залишенню без задоволення у
повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до вимог ст.
ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення підписане 24.03.2014
р.

Суддя
В.М. Бабкіна