ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року Справа № 904/5314/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Грейц К.В.,суддів
:Бакуліної С.В. (доповідач), Глос
О.І.розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали касаційної
скаргиДержавного підприємства
"Придніпровська залізниця"на
постановувід 23.12.2013 року
Дніпропетровського апеляційного
господарського судуу справі№
904/5314/13господарського суду
Дніпропетровської областіза
позовомДержавного підприємства
"Придніпровська
залізниця"доВідкритого акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний
комбінат"простягнення 60 942,36 грн.в
судовому засіданні взяли участь
представники :від позивача: Портний М.І.
(довіреність № 31 від 01.01.2014р.)від
відповідача:Лосєв Д.В. (довіреність №
52-16/47 від 23.01.2014р.)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області (суддя
Мельниченко І.Ф.) від 15.08.2013 року у
справі № 904/5314/13 позов задоволено
повністю; стягнуто з Відкритого
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
користь Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" 60 942,36 грн.
плати за користування вагонами та 1 720,50
грн. судового збору.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
(головуючий суддя Прудніков В.В., судді -
Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.) від 23.12.2013
року рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 15.08.2013
року у справі № 904/5314/13 скасовано; в
позові відмовлено; стягнуто з позивача
на користь відповідача 860,25 грн.
судового збору за подання апеляційної
скарги.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 року, а
рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 15.08.2013
року у справі № 904/5314/13 залишити в силі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст.ст.46, 47, 119, 125 Статуту
залізниць України, п.п.3, 4, 9, 10, 12 Розділу
ІІІ Правил користування вагонами і
контейнерами, затверджених наказом
Мінтрансу України від 25.02.1999 року №113
та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 15.03.1999 року за №165/3458
(далі - Правила користування вагонами),
п.8 Розділу 7 Правил зберігання
вантажів, затверджених наказом
Мінтрансу України від 21.11.2000 року №644 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 24.11.2000 року за №866/5087, 2 Розділу
ІІІ, Розділу V Тарифного керівництва №1,
затвердженого наказом Мінтрансу №551
від 15.11.1999 року.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач повністю заперечує
викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення по касаційній
скарзі представника позивача, який
підтримав викладені в ній доводи,
заперечення на касаційну скаргу
представника відповідача, перевіривши
повноту встановлення обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки в
постанові апеляційного господарського
суду, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить
до висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" звернулось до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом про стягнення 60 942, 36
грн., що складають плату за
користування вагонами (надалі - спірні
вагони) та збір за зберігання вантажу,
що надійшли на адресу відповідача по
залізничним накладним №41339094, № 41339086, №
41339151, № 1338971, №41339334, № 41340084, № 41339300, №
41339631, №41339284, № 41339268, № 41338963, № 41338948, №
41339235, № 41339227, № 41339276, № 41340209, № 41339060, №
41339045, № 41338997, № 41339052, № 41339011, № 41339029, №
41339219, № 41339219, № 41339169, № 41340100, № 41340092, №
41340035, № 41339359, № 41340134, № 41340118, № 41339243,
№41339193, № 41339144, № 41339177, № 41339128, № 41339110, №
41338989, № 41339003, № 41339037, №41339078, № 41339102, №
41339185, № 41339201, 41339326, № 41339342, №41340126, №
41340233, №41340225, 41340217, 41340191,41340159, №41340142.
Позовні вимоги вмотивовані посиланням
на обставини, відповідно до яких спірні
вагони були затримані на підходах до
станції призначення з вини
відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд виходив із того, що
позовні вимоги є обґрунтованими,
обставини, на які посилався позивач,
документально доведеними, такими, що не
суперечать чинному законодавству
України; відповідач на підтвердження
своєї позиції не надав суду доказів
того, що він був готовий прийняти
вагони, які були затримані залізницею
на підходах до станції призначення; акт
загальної форми ГУ-23 №3 було складено
станцією підходу Кривий Ріг-Західний, а
не станцією призначення Кривий Ріг, що
фізично позбавляло можливості
представника вантажовласника його
підписати.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив із того, що акт
загальної форми ГУ-23 №3 було складено
станцією призначення Кривий Ріг без
участі представника вантажовласника,
що є порушенням п.8 Правил користування
вагонами; для подачі спірних вагонів зі
станції затримки на колії станції
призначення останні повинні бути
вільними протягом 6 годин 30 хвилин,
проте колії №№5, 8, 12, 1б були вільними
більше означеного часу, отже позивач не
надав доказів неможливості подачі
вагонів на ці колії, як і доказів
використання цих колій для маневрових
робіт і обгону локомотива; спірні
вагони простояли на станції затримки
протягом 5 діб, тоді як видно з
Положення про зайнятість колій, в цей
період залізниця здійснювала подачу
відповідачу під
завантаження-вивантаження інших
вагонів.

Проте погодитись з такими висновками
не можна з огляду на таке.

Висновок суду про складання акту форми
ГУ-23 №3 на станції призначення Кривий
Ріг (т.1 а.с.180) без участі представника
вантажовласника не відповідає
матеріалам справи, оскільки з наданої
суду копії не вбачається, що саме
зазначено у графі "Станція" (видно лише
рамку штампу), тоді як позивач
наполягав на тому, що акт складений
саме на станції затримання Кривий
Ріг-Західний 467. Крім того, такий
висновок не відповідає іншим
матеріалам справи (наказ, акт про
затримку вагонів), які не досліджені
апеляційним господарським судом, і які
містять посилання на чергового станції
Кривий Ріг-Західний ДСП Савченко (т.1
а.с.177, 179), який за участі представника
Сіренко також склав і підписав акт
загальної форми ГУ-23 №03 від 04.01.2013 року
(т.1 а.с.180). В постанові також відсутнє
посилання на огляд в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
оригіналу акта загальної форми ГУ-23 №03
від 04.01.2013 року. Таким чином судом
апеляційної інстанції фактично
спростовано встановлену судом першої
інстанції обставину про складання акта
загальної форми ГУ-23 №03 від 04.01.2013 року
на станції затримання Кривий
Ріг-Західний, яка не є станцією
призначення, з порушенням ст.43 ГПК
України.

Касаційна інстанція відзначає, що
згідно приписів пункту 3 Правил
складання актів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
28.05.2002 року №334, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 08.07.2002
року за №567/6855, акти загальної форми
складаються, як у випадку затримки
вагонів на станції призначення в
очікуванні подачі під вивантаження
(перевантаження) з причин, що залежать
від одержувача, власника залізничної
під'їзної колії, порту, підприємства,
так і в інших випадках для засвідчення
обставин, що виникли в процесі
перевезення вантажу і можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності, якщо при цьому не
потрібне складання комерційного акта;
акт загальної форми підписується
особами, які беруть участь у
засвідченні обставин, що стали
підставою для складання акта, але не
менше як двома особами. Отже на станції
затримання, яка не є станцією
призначення, відповідно до Правил
складання актів акт форми ГУ-23 може
бути складний без участі представника
вантажовласника лише за участі не
менше двох осіб.

В порушення вимог ст.ст.43, 43 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
встановив обставини, які мають істотне
значення для правильного вирішення
спору, зокрема, не встановив: - подачу
яких саме інших вагонів під
завантаження-вивантаження здійснювала
залізниця відповідачеві в той час як
спірні вагони простояли на станції
затримки протягом 5 діб; - якими
належними доказами, про неподання яких
зазначив суд, мають бути підтверджені
обставини щодо неможливості подання
позивачем спірних вагонів на колії
№№5, 8, 12, 1б, проведення маневрових
робіт, і обгону локомотива, крім тих,
складання яких унормовано
відповідними правилами, затвердженими
і зареєстрованими у встановленому
законом порядку, ЄТП, положеннями п.10
Договору №ПР/М-08-2/11-2476а від 06.11.2008 року
про здавання кожні 1,5 години
відповідачем з під'їзної колії
навантажених вагонів; не спростував
посилань залізниці на те, що відповідно
до Правил технічної експлуатації
залізниць України, затверджених
наказом Мінтрансу України від 20.12.1996
року №411, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 25.02.1997
року за №50/1854, на станції призначення
колії повинні бути не тільки зайнятими
під технологічними операціями з
вагонами, а має бути забезпечена
наявність вільних колій для
своєчасного приймання поїздів, в тому
числі поїздів відповідача, його
контрагентів, іншого власника
під'їзної колії - ПАТ "АрселорМітал
КривийРіг".

Касаційна інстанція також звертає
увагу суду апеляційної інстанції, що:
по-перше, розраховуючи час, необхідний
для доставки вагонів зі станції
затримки до станції призначення,
залізниця зазначала мінімальний час
(без урахування обставин щодо вільного
локомотиву, вільного перегону та
вільних колій попутних станцій);
по-друге, в силу положень ч.1 ст.614 ЦК
України відсутність своєї вини у
порушенні зобов'язання доводить особа,
яка порушила зобов'язання; по-третє,
письмові заперечення представників
відповідача, викладені ними при
підписанні відомостей плати за
користування вагонами форми ГУ-46, не
свідчать самі по собі, без
підтвердження належними та
допустимими доказами викладених в цих
запереченнях обставин, про
недоведеність позивачем позовних
вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про скасування
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.12.2013 року у справі № 904/5314/13 з
направленням справи на новий розгляд
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.3 ч.1 ст.1119, ч.1
ст.11110, ст.11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.12.2013 року у справі № 904/5314/13 скасувати.

Справу № 904/5314/13 направити на новий
розгляд до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Головуючий-суддя
К.Грейц

Судді
С.Бакуліна

О.Глос