донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

25.03.2014 справа №908/4206/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Стойки О.В.при секретарі
Романовій А.О. від позивача:Ведмедь
А.Є. - за дов. №1/27 від 31.12.2013р.;від
відповідача:не з»явився;від третьої
особи:не з»явивсяРозглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Концерну «Міські
теплові мережі» в особі філії Концерну
«Міські теплові мережі»
Орджонікідзевського району, м.
Запоріжжяна рішення господарського
суду Запорізької областівід12.02.2014
рокуу справі№ 908/4206/13 (суддя Хуторной
В.М.)за позовомКонцерну «Міські теплові
мережі» в особі філії Концерну «Міські
теплові мережі» Орджонікідзевського
району, м. Запоріжжядо відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Улісс - тур», м.
Запоріжжяза участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТ - Комп», м.
Запоріжжяпростягнення 73 776 грн. 32
коп.ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Концерн «Міські теплові
мережі» в особі філії Концерну «Міські
теплові мережі» Орджонікідзевського
району, м. Запоріжжя звернувся до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Улісс - тур», м.
Запоріжжя про стягнення 73 776 грн. 32 коп.

Ухвалою від 29.01.14 року господарський
суд Запорізької області за власною
ініціативою, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучив до участі у справі
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача, Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТ - Комп»,
м. Запоріжжя.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 12.02.14 р. у
задоволенні позовних вимог Концерну
«Міські теплові мережі» в особі філії
Концерну «Міські теплові мережі»
Орджонікідзевського району, м.
Запоріжжя до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Улісс - тур», м.
Запоріжжя про стягнення 73 776 грн. 32 коп.
було відмовлено у повному обсязі.

Позивач, Концерн «Міські теплові
мережі» в особі філії Концерну «Міські
теплові мережі» Орджонікідзевського
району, м. Запоріжжя, з прийнятим
рішенням не згоден, вважає його
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України. Тому він звернувся з
апеляційною скаргою, якою просить
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Запорізької області від 12.02.14 р.
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав свої вимоги
апеляційної скарги, а також надав суду
додаткові пояснення до апеляційної
скарги, які долучені до матеріалів
справи.

Представники відповідача та третьої
особи до судового засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення 18.03.14р.
уповноваженій особі підприємства
ухвали суду про порушення апеляційного
провадження від 12.03.2014р. Про причину
неявки суд не повідомили, своїми
процесуальними правами, передбаченими
статтями 22, 27 Господарського
процесуального кодексу України, не
скористалися, ніяких клопотань з цього
приводу судовій колегії не надали, явка
сторін та третьої особи ухвалою суду
від 12.03.2014р. не була визнана
обов'язковою, тому справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами, а повний
текст постанови направляється
сторонам та третій особі в
установленому порядку.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 908/4206/13
та наданих представником позивача
пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
відповідає вимогам чинного
законодавства України, але за мотивами,
викладеними в постанові апеляційної
інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно п.2.1 Статуту Концерну «Міські
теплові мережі», основною метою
діяльності Концерну є здійснення
виробничо-технічної діяльності,
спрямованої на надійне та безперебійне
забезпечення споживачів тепловою
енергією, одержання прибутку для
здійснення діяльності концерну та
задоволення на його основі
соціально-економічних інтересів
трудового колективу Концерну.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Улісс - тур» є
власником нежитлових приміщень №№ 20-22,
27-29, 39-41, 43-45, 88-90, 98-102, 105, 106 за адресою: 69037,
м. Запоріжжя, вул. 40 років
Радянської України, буд. 37, що
підтверджується листом Комунального
підприємства «Ремонтно -
експлуатаційне підприємство по
обслуговуванню гуртожитків» № 2501 від
21.12.2010 р., листом Міського комунального
підприємства «Основаніє» № 1769 від
30.10.2012 р. та договором купівлі-продажу
від 30.12.2008 р.

Як стверджує позивач, в цілях
недопущення порушення конституційного
права громадян в користуванні теплом і
забезпечення збереження їх здоров'я,
він був змушений постачати відповідачу
теплову енергію в спірні приміщення,
оскільки договір купівлі-продажу
теплової енергії з відповідачем
укладений не був, нарахування по
теплопостачанню проводились по
особовому рахунку № 203393 на підставі
«Розрахунку теплового навантаження на
опалення» щодо об'єкту: приміщення ТОВ
«Улісс-тур» за адресою: вул. 40 років
Радянської України, 37.

Позивачем було відпущено відповідачу
теплову енергію за період з грудня 2010 р.
по квітень 2012 р., з жовтня 2012 р. по
квітень 2013 р. у загальному розмірі на
суму 73 776 грн. 32 коп., а саме: листопад 2010
р. - 2531 грн. 38 коп., грудень 2010 р. - 2939 грн. 53
коп., січень 2011 р. - 3552 грн. 78 коп., лютий
2011 р. - 3484 грн. 76 коп., березень 2011 р. - 2948
грн. 27 коп., квітень 2011 р. - 1794 грн. 11 коп.,
травень 2011 р. - 235 грн. 32 коп., червень 2011
р. - 235 грн. 32 коп., липень 2011 р. - 235 грн. 32
коп., серпень 2011 р. - 235 грн. 32 коп.,
вересень 2011 р. - 235 грн. 32 коп., жовтень 2011
р. - 2067 грн. 83 коп., листопад 2011 р. - 4585 грн.
96 коп., грудень 2011 р. - 4683 грн. 72 коп.;
січень 2012 р. - 5840 грн. 88 коп., лютий 2012 р. -
6701 грн.18 коп., березень 2012 р. - 5041 грн. 88
коп., квітень 2012 р. - 770 грн. 26 коп.,
жовтень 2012 р.- 673 грн. 93 коп., листопад 2012
р. - 4425 грн. 98 коп., грудень 2012 р. - 5758 грн.
22 коп.; січень 2013 р.- 5262 грн. 30 коп., лютий
2013 р.- 4305 грн. 11 коп., березень 2013 р.- 4849
грн. 03 коп., квітень 2013 р.- 382 грн. 61
коп., що нібито підтверджується листом
КП «РЕПОГ» №1999 від 22.10.2010р., інформацією
про подачу теплоносія у 2012 році.

Як зазначає позивач, у зв`язку з
невиконанням своїх обов»язків по
сплаті спожитої теплової енергії за
відповідачем утворилась
заборгованість за період з грудня 2010 р.
по квітень 2012 р., з жовтня 2012 р. по
квітень 2013 р. у розмірі 73 776 грн. 32 коп.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з претензіями про
погашення заборгованості за теплову
енергію, а також з вимогами укласти
договір купівлі - продажу теплової
енергії з позивачем, які залишені
відповідачем без відповіді і
виконання.

Позивач листом №1486/09 від 22.10.2013 р.
направив на адресу відповідача рахунки
та акти приймання - передачі теплової
енергії, проте відповідач акти
приймання - передачі не погодив та не
повернув.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
із позовом до господарського суду
Запорізької області про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Улісс - тур», м.
Запоріжжя вартості безпідставно
набутої теплової енергії в сумі 73 776
грн. 32 коп. на підставі приписів
ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу
України.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Статтею 1212 Цивільного кодексу України
встановлено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї статті застосовуються
до вимог про: повернення виконаного за
недійсним правочином; витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з
безпідставного збагачення необхідна
наявність наступних умов: 1) збільшення
майна у однієї особи (вона набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння); 2) втрата майна
іншою особою, тобто збільшення або
збереження майна у особи є наслідком
втрати або недоотримання цього майна
іншою особою; 3) причинний зв'язок між
збільшенням майна в однієї особи і
відповідною втратою майна іншою
особою; 4) відсутність достатньої
правової підстав для збільшення майна
в однієї особи за рахунок іншої особи,
тобто, обов»язковою умовою є
збільшення майна однієї сторони
(набувачем), з одночасним зменшенням
його у іншої сторони (потерпілого), а
також відсутність правової підстави
(юридичного факту) для збагачення.
Відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином, тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, передбачених нормами ст. 11
Цивільного кодексу України. До
відсутності правової підстави стаття
1212 Цивільного кодексу України
відносить також і ситуацію, коли
підстава, на якій було набуте або
збережене майно, на момент набуття або
збереження існувала, але згодом
відпала. Наприклад, коли правочин, на
підставі якого передавалася річ,
згодом був визнаний недійсним тощо.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу
України, набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
теплопостачання» теплова енергія -
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

Пунктом 4 статті 19 вказаного закону
передбачено, що теплогенеруюча
організація має право постачати
вироблену теплову енергію
безпосередньо споживачу згідно з
договором купівлі-продажу.

Основним обов'язком споживача теплової
енергії є своєчасне укладення договору
з теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії (ст.24
Закону України «Про теплопостачання»).

Відповідно до п.3 ст.20 Закону України
«Про житлово - комунальні послуги»
споживач зобов»язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Статтею 19 вказаного Закону
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюється виключно на підставі
договору.

Правила користування тепловою
енергією, затверджені Постановою
Кабінету Міністрів України №1198 від
03.10.2007 р., визначають взаємовідносини
між теплопостачальними організаціями
та споживачами теплової енергії.

Пунктом 3 цих Правил передбачено, що
споживач теплової енергії - це фізична
особа, яка є власником будівлі або
суб'єктом підприємницької діяльності,
чи юридична особа, яка використовує
теплову енергію відповідно до
договору.

Відповідно до п. 4 Правил № 1198,
користування тепловою енергією
допускається лише на підставі договору
купівлі-продажу теплової енергії між
споживачем і теплопостачальною
організацією, крім підприємств, що
виробляють та використовують теплову
енергію для цілей власного
виробництва.

Абзацом 5 п. 5 зазначених Правил
встановлено, що теплопостачальна
організація укладає договори з
власниками (балансоутримувачами)
теплових мереж на транспортування
теплової енергії за тарифами,
встановленими відповідно до
законодавства.

До обов»язків споживача теплової
енергії, зокрема, належить вчасно
проводити розрахунки за спожиту
теплову енергію та здійснювати інші
платежі відповідно до умов договору та
цих Правил ( абз.6 п. 40 Правил)

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, в
даному випадку між сторонами існували
господарські зобов»язальні фактичні
правовідносини з надання послуг з
теплопостачання без укладання
договору у вигляді єдиного письмового
документу. Нормами цивільного та
господарського права України в розділі
«зобов»язальне право» визначено, що
зобов»язання припиняється тільки у
випадку їх належного виконання. Тобто,
якщо сторона, яка здійснила будь-які
дії на виконання своїх фактичних
зобов»язань з надання послуг, що
підтверджуються первинними
документами, які свідчать про
наявність між сторонами правовідносин,
оформлених у спрощений спосіб, тоді як
їх необхідно врегулювати шляхом
складання договору у письмовій формі,
та вважає, що інша сторона неналежним
чином виконала свої фактичні
зобов»язання з оплати прийнятих
послуг (в тому числі, по неналежному
оформленню будь-яких первинних
документів, що мають відношення до
фактичних зобов»язальних
правовідносин та ухилення від
оформлення договору у вигляді єдиного
письмового документу), вона має право
звернутися до суду по захист своїх
порушених прав та інтересів у порядку,
визначеному в главі 51 Цивільного
кодексу України та розділу 5
Господарського кодексу України із
застосуванням наслідків порушення
винною стороною її зобов»язання та
звернутися до суду про примусове
укладання договору, оформленого
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Судова колегія з огляду на
матеріали справи дійшла висновку, що
позивачем не доведено належними та
допустимими засобами доказування в
силу ст.ст. 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України
набуття відповідачем за рахунок
позивача майна саме без належних
правових підстав, а тому позовні вимоги
Концерну «Міські теплові мережі» в
особі філії Концерну «Міські теплові
мережі» Орджонікідзевського району, м.
Запоріжжя з посиланням на норми статей
1212, 1213 Цивільного кодексу України
задоволенню не підлягають.

Будь-яких змін предмету або
підстави позову, наданих позивачем до
суду першої інстанції відповідно до
норм ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України до
моменту початку розгляду справи по
суті, матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
недоведеності позивачем належними та
допустимими доказами по справі
відповідно до ст.ст. 33, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України фактів щодо підключення та
відключення теплопостачання у
приміщення відповідача, які б
підтверджували подачу відповідачу
теплової енергії в зазначеному
позивачем розмірі у спірний період, а
розрахунок боргу, наданий позивачем, не
підтверджує обсяг та вартість фактично
спожитої відповідачем теплової
енергії у спірний період, оскільки
містить формули, які використані
позивачем без будь-якого їх
нормативного (методичного)
обґрунтування, без посилання на
джерело застосованих формул. Крім
того, факт споживання відповідачем
теплової енергії не підтверджений
жодним актом обстеження
теплопостачання, що складаються в
порядку проведення перевірки
фактичного теплопостачання споживачів
теплової енергії.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відмову позивачу у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Улісс - тур», м.
Запоріжжя 73 776 грн. 32 коп. на підставі
приписів ст.ст. 1212, 1213 Цивільного
кодексу України є вірним за мотивами,
викладеними в постанові апеляційної
інстанції.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення. Зокрема,
судовою колегією розглянуті та
відхилені доводи скаржника про нібито
аналогію правовідносин з постачання
електроенергії та теплової енергії в
частині наявної обов»язкової для судів
практики Верховного Суду України про
безпідставність набутого майна при
закінченні дії договору
електропостачання, оскільки в даному
випадку це не є аналогічними
правовідносинами, за якими Верховний
Суд України прийняв рішення для
можливості його застосування за
нормами ст. 111-28 Господарського
процесуального кодексу України з
огляду на наявність норм різного
спеціального законодавства, якими
регулюються правовідносини сторін з
постачання електроенергії та теплової
енергії у вигляді встановлених Правил
такого постачання, якими зовсім
по-різному регулюється порядок цих
взаємовідносин постачальників саме
теплової енергії та їх споживачів.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте
суддею за результатами дослідження
усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України висновок рішення
господарського суду Запорізької
області від 12.02.2014 р. у справі № 908/4206/13
відповідає нормам матеріального та
процесуального права України за
мотивами, викладеними в постанові, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору по
апеляційній скарзі покладаються на
скаржника.

Керуючись статями 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські
теплові мережі» в особі філії Концерну
«Міські теплові мережі»
Орджонікідзевського району, м.
Запоріжжя на рішення господарського
суду Запорізької області від 12.02.2014 р. у
справі № 908/4206/13 залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Запорізької області від 12.02.2014 р. у
справі № 908/4206/13 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 8 прим:

1 - у справу;

2,3 - позивачу;

4,5 - відповідачу;

6 - 3 особі;

7 - ДАГС;

8- ГС Зап. обл.

Довгалюк К.Г.