номер провадження справи 8/12/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2014
Справа № 908/353/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сервіс-Агроцентр"
(03138, м. Київ, вул.. Каменярів, 21)

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна" (72530,
Запорізька область, Якимівський район,
с.Володимирівка, вул.. Леніна, 71)

про стягнення 1791 грн. 97 коп. основного
боргу за договором № ЗП-48-050313/ззр-Яр від
05.03.2013 р., 249 грн. 19 коп. пені, 702 грн. 22 коп.
річних процентів, 112 грн. штрафу, 36876 грн.
75 коп. основного боргу за договором №
ЗП-28-310113/н-ЯР від 31.01.2013 р., 6598 грн. 81 коп.
пені, 18321 грн. 20 коп. річних процентів, 3687
грн. 68 коп. штрафу

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача - Мартинчук А.В., дов. б/н від
18.02.2014 р.

Відповідача - Пермяков Д.Ю., дов. № 16 від
29.01.2014 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення
з відповідача 1791 грн. 97 коп. основного
боргу за договором № ЗП-48-050313/ззр-Яр від
05.03.2013 р., 249 грн. 19 коп. пені, 702 грн. 22 коп.
річних процентів, 112 грн. штрафу, 36876 грн.
75 коп. основного боргу за договором №
ЗП-28-310113/н-ЯР від 31.01.2013 р., 6598 грн. 81 коп.
пені, 18321 грн. 20 коп. річних процентів, 3687
грн. 68 коп. штрафу

В судовому засіданні, відкритому 05.03.2014
р., оголошувалася перерва до 27.03.2014р.
Вступну та резолютивну частини рішення
оголошено в судовому засіданні 27.03.2014 р.

Позивач підтримує вимоги з
підстав, викладених в позові,
відповідно до ст. ст. 526, 536, 611, 615, 655, 625 ЦК
України, ст.. 175, 193, 198, 216, 217, 230-232, 265 ГК
України. В обґрунтування вимог вказує,
що з відповідачем укладено договори
поставки на умовах розстрочення
платежу № ЗП-28-310113/н-ЯР від 31.01.2013 р. та №
ЗП-48-050313/ззр-Яр від 05.03.2013 р. На виконання
зазначених договорів позивач поставив
відповідачу продукцію для
сільгоспвиробництва на загальну суму
75993 грн. 47 коп. Відповідач в порушення
умов договорів зобов'язання по оплаті
отриманого товару не виконав,
оплативши лише частину отриманого
товару, та має заборгованість в розмірі
38668 грн. 72 коп., яку позивач просить
стягнути з товариства «Україна» . Крім
того, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань згідно п. 8.5.1
договорів позивач просить стягнути з
відповідача 6848 грн. пені та 3799 грн. 68
коп. штрафу. Також, згідно ст. 625 ЦК
України та п. 8.5.2 договорів до стягнення
заявлено 19023 грн. 42 коп. річних
процентів.

Відповідач заявлені позовні вимоги
визнав частково, а саме в частині
заявленої до стягнення суми основного
боргу. Вимоги про стягнення штрафу,
пені та 39% річних вважає
безпідставними. У відзиві на позов
вказує, що невиконання умов договорів
відповідачем сталося не з його вини, а у
зв'язку з настанням обставин
непереборної сили - засухи, яка
призвела до загибелі посівів, про що
свідчать довідки Запорізького
обласного центру гідрометеорології
від 16.09.2013 р. № 27-30/2015 та від 24.10.2013 р. №
27-30/2254 та висновок Торгово-промислової
палати України від 12.11.2013 р. №2758/05-4,
якими вказані обставини визнані
форс-мажорними. Тому відповідач вважає,
що відсутні достатні правові підстави
для застосування до нього
відповідальності за невиконання умов
договору, оскільки таке невиконання
відбулось внаслідок дії непереборної
сили (форс-мажор) та відсутністю вини
ТОВ «Україна» в цьому. Крім того,
відповідач зазначає, що заявлені до
стягнення 39% річних за своєю правовою
природою підпадають під визначення
неустойки. У свою чергу пунктом 8.5.1
договору сторони вже передбачили
нарахування пені. Відповідач вважає, що
умовами договору передбачене подвійне
стягнення пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання покупцем, що не
узгоджується з приписами ст.. 61
Конституції України, відповідно до
якої ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Заслухавши представників сторін,
вивчивши матеріали справи, суд
встановив, що Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сервіс-Агроцентр»
(позивач у справі, постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Україна»
(відповідач у справі, покупець)
укладено наступні договори поставки на
умовах розстрочення платежу: договір №
ЗП-48-050313/ззр-Яр від 05.03.2013 р. та договір №
ЗП-28-310113/н-ЯР від 31.01.2013 р. За умовами
вказаних договорів постачальник
зобов'язався передати продукцію для
сільгоспвиробництва, а покупець -
прийняти товар та сплатити за нього
певну грошову суму. Загальна кількість
та найменування товару, що підлягає
поставці, його певне співвідношення
(асортимент), упаковка та маркування,
ціна, строк, порядок поставки та оплати,
а також інші умови визначається
додатковими угодами (специфікаціями)
до цього договору, які є невід'ємною
його частиною (п. 1.3 договорів).

На виконання умов договору №
ЗП-48-050313/ззр-Яр від 05.03.2013 р. сторонами по
справі укладено додаткову угоду
(специфікацію) № 1, якою передбачено
наступний строк оплати за продукцію: 20%
- до 08.03.2013 р., 80% - до 15.10.2013 р. Також, на
виконання умов договору №
ЗП-28-310113/ззр-Яр від 31.01.2013 р. сторонами по
справі укладено додаткову угоду
(специфікацію) № 1, якою передбачено
наступний строк оплати за продукцію: 20%
- до 06.02.2013 р., 30% - до 31.07.2013 р., 50% - до 15.10.2013
р., та додаткову угоду № 2, якою
передбачено наступні строки оплати за
продукцію: 20% - до 15.04.2013 р., 30% - до 31.07.2013
р., 50% - до 15.10.2013р.

Як свідчать вивчені матеріали, на
виконання умов договору №
ЗП-48-050313/ззр-Яр від 05.03.2013 р. за
видатковою накладною № 311 від 18.03.2013
позивачем поставлено відповідачу
товар на суму 2239 грн. 97 коп., який
отримано відповідачем, про що свідчить
підпис уповноваженої особи
відповідача на зазначеній накладній та
довіреність № 3 від 05.03.2013 р. На
виконання умов договору ЗП-28-310113/н-ЯР
від 31.01.2013 р. за видатковими накладними
№ 498, № 499 від 29.03.2013 р. позивачем
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 73753 грн. 50 коп., який
отримано відповідачем, про що свідчать
підписи уповноваженої особи
відповідача на зазначених накладних та
довіреність № 10 від 28.03.2013 р.

Як свідчить позивач, в порушення умов
договору відповідач в узгоджені строки
зобов'язання щодо оплати отриманого
товару виконав частково в сумі 37324 грн.
75 коп. Згідно представленого позивачем
розрахунку за відповідачем склалася
заборгованість в розмірі 38668 грн. 72 коп.,
а саме: за договором № ЗП-28-310113/н-ЯР від
31.01.2013 р. - 36876 грн. 75 коп., №
ЗП-48-050313/ззр-Яр від 05.03.2013 р. - 1791 грн. 97
коп.

Пунктом першим статті 193
Господарського Кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічна норма міститься
і в статті 526 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Згідно з
вимогами пункту 7 статті 193
Господарського кодексу України та
статей 525, 526 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини другої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. При цьому
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом та фіксує факт здійснення
господарської операції і встановлення
договірних відносин, є підставою для
виникнення обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар.

Відповідачем зобов'язання щодо оплати
товару у обумовлений договорами термін
не виконані, що свідчить про порушення
відповідачем умов договору. Оскільки
відповідач не надав суду доказів
сплати боргу позивачу, суму
заборгованості визнав, про що підписав
акти звірення розрахунків станом на
13.03.2014 р., суд вважає, що вимоги в частині
стягнення основного боргу в сумі 38668
грн. 72 коп. обґрунтовані, підтверджені
доданими розрахунками та матеріалами
та підлягають задоволенню.

Вимоги про стягнення пені в розмірі 6848
грн. та 3799 грн. 68 коп. штрафу, позивач
обґрунтовує п. 8.5.1 договорів, згідно до
якого за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань по оплаті ціни
товару покупець сплачує на користь
постачальника штраф у розмірі 5% та пеню
за кожен день прострочення в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу.

За приписами частини першої статті 546
ЦК України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Згідно з частиною третьою
статті 549 ЦК України пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. У
відповідності до частини першої
статті 193 ГК України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом. Частиною шостою статті 231 ГК
України передбачено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Пунктом 8.3 договорів передбачено, що
постачальник вправі застосовувати на
свій розсуд будь-які
оперативно-господарські санкції
визначені ст.. 235 та ст.. 236 ГК України,
зокрема у разі порушення строків
оплати, встановлених даним договором
та додатковими угодами
(специфікаціями) до нього, зобов'язання
покупця по повному розрахунку за
отриманий товар вважаються такими, що
настали з моменту такого прострочення.

Згідно наданого позивачем
розрахунку до стягнення заявлено: за
договором № ЗП-28-310113/н-ЯР від 31.01.2013 р. -
пеню в розмірі 6598 грн. 81 коп., нараховану
за період з 07.02.2013 р. по 03.02.2014 р., та
штраф в розмірі 3687 грн. 68 коп.; за
договором № ЗП-48-050313/ззр-Яр від 05.03.2013 р.
- пеню в розмірі 249 грн. 19 коп.,
нараховану за період з 09.03.2013 р. по 03.02.2014
р., та штраф в розмірі 112 грн.

Розрахунок заявленої до стягнення
пені, здійснений позивачем за кожною
накладною та з урахуванням часткових
оплат відповідно, судом перевірено. Суд
знаходить представлений розрахунок
обґрунтованим, вимоги не суперечними
ст. 232 ГК України та Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо звільнення
його від відповідальності за
невиконання зобов'язань (якою
відповідач вважає нараховану пеню,
штраф та річні проценти) у зв'язку
настанням форс-мажорних обставин, суд
знаходить хибними, внаслідок
наступного: згідно специфікацій до
договору сторони обумовили оплату в
декілька етапів, останній з яких
припадає на 15.10.2013 р. Як свідчать
вивчені матеріали, відповідач порушив
умови оплати отриманих товарів ще до
настання форс-мажорних обставин та не
вніс грошові кошти у розмірі 20% та 30% у
визначені строки, що будь-яким чином не
було пов'язано із форс-мажорними
обставинами, що настали пізніше.

Щодо твердження відповідача, що
передбачені умовами договорів 39%
процентів річних за своєю правовою
природою є неустойкою, суд зазначає
наступне:

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З аналізу зазначеної норми
законодавства вбачається, що три
проценти річних є платою за
користування коштами, що не були
своєчасно сплачені боржником, тобто
три проценти річних не можна
розцінювати як заходи
відповідальності за порушення
зобов'язань. Таким чином, передбачене
законом право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові. Річні проценти за
своєю правовою природою є складовою
частиною боргу та підлягають стягненню
разом із сумою основного боргу на
підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Пунктом 8.5.2 договорів поставки
передбачено, що за порушення грошових
зобов'язань по оплаті ціни товару на
підставі ст.. 625 ЦК України покупець
сплачує на користь постачальника 39%
річних від суми боргу. Таким чином,
оскільки судом встановлено, що
відповідач прострочив виконання
зобов'язань по оплаті товару,
враховуючи умови договору та приписи
чинного законодавства, суд вважає
вимоги про стягнення річних процентів
в сумі 18321 грн. 20 коп., нарахованих за
період з 07.02.2013 р. по 03.02.2014 р. за
договором № ЗП-28-310113/н-ЯР від 31.01.2013 р.,
та в сумі 702 грн. 22 коп., нарахованих за
договором № ЗП-48-050313/ззр-Яр від 05.03.2013 р.,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача спростовано
вищевикладеним.

Позовні вимоги задовольняються.

Судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, ст. ст. 193, 231, 232
ГК України, ст. 526, 549, 625, 692, 712 ЦК України,
керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна" (72530,
Запорізька область, Якимівський район,
с.Володимирівка, вул.. Леніна, 71, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сервіс-Агроцентр"
(03138, м. Київ, вул.. Каменярів, 21, ) 38668 (тридцять вісім тисяч шістсот
шістдесят вісім) грн. 72 коп. основного
боргу, 6848 (шість тисяч вісімсот сорок
вісім) грн. пені, 19023 (дев'ятнадцять
тисяч двадцять три) грн. 42 коп. річних
процентів, 3799 (три тисячі сімсот
дев'яносто дев'ять) грн. 68 коп. штрафу,
1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення складено 01 квітня 2014
року.

Суддя
І.А. Попова