ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 року
Справа № 904/9308/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. (
доповідач ),

суддів: Бахмат Р.М.,
Євстигнеєва О.С.,

секретар судового засідання:
Назаренко С.Г.

представники сторін:

від позивача: Педорич С.І. -
представник ( дов. від 26.09.2013 р. )

від відповідача-1: Герасимчук С.С. -
представник ( дов. від 28.02.2014 р. № 4/10-104 )

від відповідача-2: Широкий С.В. -
представник ( дог. від 09.01.2014 р. )

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "НЗ-інвест"

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 11.02.2014 р.
у справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю

з іноземними інвестиціями
"НЗ-інвест"

( смт. Ювілейне
Дніпропетровської області )

до В.-1: Дніпропетровської міської
ради

( м. Дніпропетровськ )

В.-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТБ-інвест"

( смт. Ювілейне
Дніпропетровської обл. )

про визнання договору оренди земельної
ділянки припиненим та зобов'язання
зареєструвати припинення договору
оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 11.02.2014 р.
у справі № 904/9308/13 ( суддя Назаренко Н. Г.
) відмовлено в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "НЗ-інвест" про визнання
припиненим договору оренди земельної
ділянки від 29.12.2003 р., укладеного між
Дніпропетровською міською радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "АТБ-інвест" та
зареєстрованим в реєстрі за № 9790 та в
ДП "Дніпропетровський міський центр
ДЗК" за № 4652 від 09.01.2004 р. та зобовязання
Дніпропетровської міської ради
зареєструвати припинення договору
оренди земельної ділянки від 29.12.2003 р.,
укладеного між Дніпропетровською
міською радою та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"АТБ-інвест" та зареєстрованим в
реєстрі за № 9790 та в ДП
"Дніпропетровський міський центр ДЗК"
за № 4652 від 09.01.2004 р. Вказаним рішенням,
суд також стягнув з Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями "НЗ-інвест" на
користь Товаритсва з обмеженою
відповідальністю "АТБ-інвест" - 5 000 грн.
витрат на оплату адвокатських послуг,
обмеживши заявлену стороною вартість
адвокатських послуг.

Приймаючи вказане рішення, суд
виходив з того, що вимога про визнання
припиненим договору оренди земельної
ділянки, тобто встановлення факту, як
способу захисту прав на земельні
ділянки, чинним законодавством не
передбачена та не призводить до
поновлення порушеного права, а відтак
не може бути самостійним предметом
позову у господарському суді, оскільки
вимога про визнання договору
припиненим є нічим іншим, як
встановленням факту, що має юридичне
значення, а цей факт може
встановлюватись судом лише при
існуванні спору про право цивільне,
його встановлення є елементом оцінки.
Отже,

позивачем неправильно обрано спосіб
захисту порушеного права та не
доведено підстав для визнання
припиненим договору оренди земельної
ділянки від 29.12.2003 р.

Крім того, місцевий суд зазначив, що
Позивач просить визнати припиненим
Договір оренди земельної ділянки
повністю, але за договором
купівлі-продажу Позивач отримав лише
частину нерухомого майна,
розташованого на вазаній земельній
ділянці, на якій також залишились
будівлі та споруди, які належать ТОВ
"АТБ-інвест". Тобто, припинення дії
Договору оренди земельної ділянки
потягне за собою порушення прав ТОВ
"АТБ-інвест", як власника будівель та
споруд, що знаходяться на спірній
земельній ділянці, та, як наслідок,
призведе до недоотримання
Дніпропетровською міською радою
орендної плати за земельну ділянку.

Не погодившись з рішенням, Позивач
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просить суд оскаржуване рішення
скасувати, як таке, що прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а висновки
викладені в рішенні не відповідають
обставинам справи, скаржник просить
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги
заявник посилається на
невідповідність висновків викладених
у рішенні господарського суду
обставинам справи, що призвело до
порушення господарським судом норм
матеріального права, а саме ч. 3 ст. 7 та
п. 7 ч. І. ст. 31 Закону України «Про оренду
землі», п. «а» та п. «е» ч. 1 ст. 141 та ч. 2
ст. 120 Земельного кодексу, ч. 1 ст. 377
Цивільного кодексу. Згідно з вказаними
нормами права договір оренди землі
припиняється у разі набуття права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, що розташовані на
орендованій іншою особою земельній
ділянці, та до нового власника
нерухомості переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій розміщена нерухомість.
Господарський суд невірно застосував
ч. 2 ст. 377 Цивільного кодексу, оскільки
на момент продажу Відповідачем-2
об'єктів нерухомості фізичним особам, а
також на 17.08.2007 р., коли Позивач придбав
об'єкти нерухомості у вищевказаних
фізичних осіб, в такій редакції ч. 2. ст.
377 Цивільного кодексу не діяла, а саме
не було вимоги про обов'язковість
зазначення у договорі купівлі продажу
розміру та кадастрового номеру
земельної ділянки.

Позивач вказує на те, що продаж
Відповідачем-2 об'єктів нерухомості,
означає добровільну відмову від права
користування земельною ділянкою.
Договір оренди між відповідачами від
29.12.2003 р. був укладений у повній
відповідності з вимогами
законодавства, тому не може йти мова
про його недійсність. Однак після
укладення договору оренди Відповідач-2
здійснив дії з якими закон прямо
пов'язує припинення договору оренди, а
саме продав частину об'єктів
нерухомості іншій особі. Незважаючи на
те, що в силу приписів ст. 31 Закону
України "Про оренду землі" договір є
припиненим у зв'язку з набуттям права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, що розташовані на
орендованій іншою особою земельній
ділянці, відповідачі не визнають того
факту, що фактично зобов'язання за
спірним договором оренди припинилися,
та продовжують у своїй діяльності
керуватися зазначеним договором
оренди.

Визнання припиненим договору оренди,
за твердженням Позивача, є ні чим іншим,
як припиненням правовідношення ( або
іншими словами - припиненням
господарських правовідносин ), яке як
спосіб захисту цивільних прав прямо
передбачено п. 7 ч. 2. ст. 16 ЦК України.
Припинення правовідносин означає
примусове, з використанням публічних
процедур, нав'язування волі суб'єктам
цивільних правовідносин.

Позивач також вважає, що
господарським судом невірно
застосовано норми процесуального
права, а саме ст. ст. 48, 49 ГПК України.
Так, адвокати надали господарському
суду документи про виплату їм гонорару
по 15 000 грн. кожному, але не надали
жодного документа, який підтверджує
об'єм виконаних ними робіт.

Відповідач-1 у відзиві на
апеляційну скаргу заперечує проти
апеляційної скарги у повному обсязі, та
просить суд залишити її без
задоволення, а рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
22.09.2011 р. - без змін. Міська рада вказує
на те, що Позивачем не надано та не
наведено належних доказів того, що
Відповідач чинить йому перешкоди у
володінні, користуванні та
розпорядженні нерухомим майном,
оскільки листи Позивача до органів
місцевого самоврядування, не можуть
бути підтвердженням активних
цілеспрямованих дій щодо створення
відповідачем таких перешкод.
Законодавством України не передбачена
можливість зацікавлених осіб
звертатися до суду з вимогою про
припинення договору оренди землі, яка
не належить їм на праві приватної
власності за виключенням органів
державної влади та місцевого
самоврядування, яким відповідно до ст.
89 Земельного кодексу України земельні
ділянки належать на праві державної та
комунальної власності відповідних
територіальних громад. Звернення
зазначених осіб до суду свідчить про
невідповідність обраного Позивачем
способу захисту порушеного права, тим,
що передбачені законодавством України.

Також, Відповідач -1 зазначає, що
позовна вимога щодо визнання
припиненим договору оренди земельної
ділянки є встановленням факту, що має
юридичне значення та може
встановлюватись господарськими судами
лише при існуванні та розгляді спору
про право цивільне ( його встановлення
є елементом оцінки фактичних обставин
справи та обґрунтованості вимог; такі
вимоги не можуть бути предметом
господарського спору та самостійно
розглядатись ).

Відповідач-2 у відзиві на
апеляційну скаргу просить суд
залишити рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 11.02.2014 р.
по справі № 904/9308/13 без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення,
оскільки вважає її необгрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав: п. 7 ст. 31 Закону
України «Про оренду землі», на яку
посилається в апеляційній скарзі ТОВ з
II «НЗ-інвест» набрала чинності лише з
01.01.2010 р., а Позивач набув право
власності на нерухоме майно 17.08.2007 р.,
тобто на той момент вказана норма була
відсутня, а за загальним правилом закон
зворотної сили не має. Відповідно,
немає правових підстав вважати, що
припинилися зобов'язання за договором
оренди земельної ділянки від 29.12.2003 р.,
що укладений між ТОВ «АТБ-інвест» та
Дніпропетровською міською радою.
Згідно ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу
України передбачено складання
(оформлення) письмової згоди
землекористувача, засвідченої
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки), однак такої
нотаріально посвідченої згоди на
вилучення земельної ділянки ТОВ
«АТБ-інвест» не надавало. Жодним
законодавчим актом не встановлено, що
продаж об'єктів нерухомості є
автоматичною та безумовною згодою на
вилучення земельної ділянки, як на тому
безпідставно наполягав Позивач.

Відповідач - 2 також вказує на те, що ТОВ
з II «НЗ-інвест» набув права власності
тільки на частину нерухомого майна, що
розташоване не земельній ділянці, а
інша, значно більша частина нерухомого
майна, залишилась у власності ТОВ
«АТБ-інвест». Частина земельної
ділянки, яка знаходиться під нерухомим
майном, що належить на праві власності
Позивачу, в окремий об'єкт не виділена,
кадастровий номер цій частині не
присвоювався. Тому посилання Позивача
на те, що під час купівлі нерухомого
майна до нього перейшло й право оренди
земельної ділянки, є безпідставним. Ні
Дніпропетровська міська рада та ні
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТБ-інвест» не
висували вимоги щодо розірвання
укладеного договору оренди земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Позивач
просить припинити правовідносини, які
виникли на підставі договору оренди
земельної ділянки, укладеного між
відповідачами, при цьому ТОВ
«НЗ-інвест» не є учасником таких
правовідносин та не є стороною
договору оренди земельної ділянки від
29.12.2003 р. Тому ТОВ «НЗ-інвест» не може
звертись до судуз вимогою про
припинення правовідносин, учасником
яких воно не виступає.

Від ТОВ «АТБ-інвест» до
апеляційного суду також надійшла заява
про стягнення з ТОВ «НЗ-інвест» - 5 000
грн. судових витрат, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката при розгляді
справи в суді апеляційної інстанції.

Розпорядженням секретаря судової
палати № 48 від 25.02.2014 року у зв'язку з
перебуванням судді Євстигнеєва О.С. -
члена постійно діючої колегії суддів,
визначеної наказом голови суду № 30 від
19.08.2013 р., у відпустці , та керуючись ст. 4
6 ГПК України, п.п. 3.1.6, 3.1.7 розділу ІІ
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України № 30 від
26.11.2010 р., наказом голови суду № 7 від
17.01.2011 р. визначена для розгляду справи
колегія суддів у складі: головуючого
судді Кощеєва І.М. ( доповідач ), суддів
Бахмат Р.М., Кузнецова В.О.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
26.02.2014 р. у справі № 904/9308/13, апеляційну
скаргу прийнято до розгляду. Розгляд
справи призначено на 13.03.2014 р.

Розпорядженням секретаря судової
палати № 130 від 12.03.2014 р., у зв'язку з
виходом на роботу судді Євстигнеєва О.
С. - члена постійної діючої колегії
суддів, визначеної наказом № 40 від
21.10.2013 р., справа була передана колегії
суддів у складі головуючого судді
Кощеєва І.М. ( доповідач ), суддів
Євстигнеєва О. С. і Бахмат Р. М.

Розгляд справи відкладався з 13.03.2014 р.
по 01.04.2014 р.

У судовому засіданні 01.04.2014 р.
оголошена вступна та резолютивна
частини постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення представників сторін,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, доводи, викладені у
відзивах на апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню в силу
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.12.2003 р. між Дніпропетровською міською
радою ( Орендодавець ) та Товариством з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями "АТБ-інвест" (
Орендар ) укладено Договір оренди
земельної ділянки, який зареєстровано
в реєстрі за № 9790 та в ДП
"Дніпропетровський міський центр ДЗК"
за № 4652 від 09.01.2004 р., за умовами якого
Орендодавець передав, а Орендар
прийняв у строкове платне володіння та
користування на умовах оренди земельну
ділянку площею 0,7010 г., що знаходиться за
адресою: м Дніпропетровськ,
Індустріальний район, АДРЕСА_1,
зареєстрована в Державному земельному
кадастрі за кадастровим номером
:04:021:0028 згідно з планом земельної
ділянки, що додається ( п.1.1. Договору
оренди ).

Відповідно до п. 1.3. Договору
оренди, передбачене використання
земельної ділянки за цим договором:
фактичне розміщення будівель та
споруд.

За умовами Договору оренди оренди
земельна ділянка передається до 19.11.2018
р. ( п. 2.1. Договору оренди ).

У 2007 році ТОВ з ІІ "НЗ-інвест" (
Покупець ) на підставі договору
купівлі-продажу нерухомого майна,
укладеного з фізичними особами ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ( Продавці ),
придбало у власність споруди за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.1. Договору
купівлі-продажу, Продавці продали
кожен свою частку Покупцю в предметі
продажу, а саме предмет
продажу-нерухоме майно: навіси літ. Г,
г', Д, д', Є, І, К, Л, Я, кіоски Х, Ц, Ч,
огорожа № 1-5 в будівлях та спорудах по
АДРЕСА_1, а Покупець купив предмет
продажу - нерухоме майно і сплатив за
нього обговорену грошову суму. В цілому
на земельній ділянці розташовані такі
будівлі та споруди: П-1 - будівля
зарядної; Г, Д, г', д', І, К, Л, И, Є - навіси;
Р - сміттєзбірник; С - туалет; Х, Ц, Ч -
кіоски; 1-7 - огорожа.

Згідно з п. 1.2. Договору купівлі-продажу,
нерухоме майно належить Продавцям на
праві власності: - ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу ВВТ № 691729 р. №
7, від 12.01.2005 р. посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
та зареєстрованого в КП "ДМБТИ" від
03.03.2006 р., витяг № 10005126, р. № 14037434,
належить 1/4 частки відчужуваного
об'єкту нерухомості; - ОСОБА_7 на
підставі договору купівлі-продажу ВВТ
№ 691729 р. № 7, від 12.01.2005 р. посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 та
зареєстрованого в КП "ДМБТИ" від 03.03.2006
р., витяг № 10005126, р. № 14037434, належить 1/4
частки відчужуваного об'єкту
нерухомості; - ОСОБА_8 на підставі
договору купівлі-продажу ВВТ № 691729 р. №
7, від 12.01.2005 р. посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
та зареєстрованого в КП "ДМБТИ" від
03.03.2006 р., витяг № 10005126, р. № 14037434,
належить 1/4 частки відчужуваного
об'єкту нерухомості; - ОСОБА_9 на
підставі договору купівлі-продажу ВВТ
№ 691729 р. № 7, від 12.01.2005 р. посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 та
зареєстрованого в КП "ДМБТИ" від 03.03.2006
р., витяг № 10005126, р. № 14037434, належить 1/4
частки відчужуваного об'єкту
нерухомості.

Договір купівлі-продажу посвідчено
17.08.2007 р. приватним нотаріусом ОСОБА_11
та зареєстровано в реєстрі
нотаріальних дій за № 8096.

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
08.10.2007 р. право власності на споруди
зареєстровано в Державному реєстрі
правочинів 17.08.2007 р. за № 2290599.

22.07.2009 р. Дніпропетровська міська рада
прийняла рішення за № 212/48, яким ТОВ з ІІ
"НЗ-інвест" надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки по
фактичному розміщенню споруд ринку по
АДРЕСА_1 за умови виконання вимог,
викладених у п.п. «в» п. 5 ст. 151
Земельного Кодексу України ( а. с.
30-31 ).

Згідно вимог п.п. «в» п. 5 ст. 151
Земельного Кодексу України ( в
редакції, чинній на час винесення
рішення ) до заяви ( клопотання ) про
вибір місця розташування земельних
ділянок в тому числі, додається
засвідчена нотаріально письмова
згода землекористувача
(землевласника) на вилучення (викуп)
земельної ділянки (її частини) із
зазначенням розмірів передбаченої
для вилучення (викупу) земельної
ділянки та умов її вилучення (викупу).

Здіснення ТОВ з ІІ "НЗ-інвест" дій,
спрямованих на отримання земельної
ділянки у оренду, та відмови ТОВ
"АТБ-інвест" врегулювати спірне питання
та узгодити у встановленому законом
порядку зовнішні межі земельної
ділянки під належними ТОВ з ІІ
"НЗ-інвест" будівлями та спорудами,
перешкоджаючи оформленню прав
останнього на відповідну земельну
ділянку - знайшло відображення у
рішенні господарського суду
Дніпропетровської області від 04.10.2011 р.
у справі № 6/5005/9671/2011, порушеній за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТБ-інвест" про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "НЗ-інвест" відповідно до
ст. 1212 ЦК України коштів у розмірі 105 721,88
грн., залишеним без змін постановою від
06.12.2011 р. Дніпропетровського
апеляційного господарського суду та
постановою Вищого господарського суду
України від 14.03.2012 р.

Намагаючись оформити право
користування земельною ділянкою під
належними Відповідачу будівлями та
спорудами, Позивач неодноразово (
листами від 16.09.2013 р. № 295, від 16.10.2013 р. №
330 ) звертався до Відповідача-1 з
клопотанням про розірвання Договору
оренди земельної ділянки та надання
йому дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Дніпропетровська міська рада листом
від 14.11.2013 р. № 7/22-2114 повернула Позивачу
вищевказані листи без опрацювання,
мотивуючи свою відмову тим, що надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки унеможливлює наявність
чинного Договору оренди земельної
ділянки, який діє до 2018 р.

Враховуючи викладене та посилаючись на
неможливість отримання в користування
земельної ділянки, на якій розташовані
будівлі, що належать Позивачу, останній
звернувся з позовом до господарського
суду про визнання припиненим договору
оренди земельної ділянки, укладеному
між відповідачами та зобов'язання
Дніпропетровську міську раду
зареєструвати припинення договору
оренди земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що на
земельній ділянці розташовано такі
будівлі та споруди: А-1, Б, В, - магазини,
П-1 - будівля зарядної, Н, Г, Д, г', д', Є, І,
К, Л, М, Ж, З, 2,АГ,АД - навіси, Р -
сміттєзбірник, С - туалет, АБ, Х, Ц, Ч -
кіоски, Т, У, Ф - павільйони, 1-7 - огорожа,
О - ТП (Договір купівлі-продажу ( а. с. 24-25
) та план земельної ділянки ( а. с. 49). За
договором купівлі-продажу Позивач
отримав лише навіси літ. Г, г', Д, д', Є, І,
К, Л, Я, кіоски Х, Ц, Ч, огорожа № 1-5 в
будівлях та спорудах по АДРЕСА_1 (п.1.1.
Договору). Тобто, на спірній земельній
ділянці залишаються будівлі та
споруди, які належать ТОВ "АТБ-інвест".

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації;
а право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.

З урахуванням положень вищевказаних
норм, правочини, які тягнуть перехід
права власності на об'єкт нерухомості,
одночасно є підставою для переходу
права на землю, проте оформлення такого
права здійснюється у встановленому
законом порядку.

Ст. 31 Закону України "Про оренду землі"
визначено, що договір оренди землі
припиняється в разі: закінчення строку,
на який його було укладено; викупу
земельної ділянки для суспільних
потреб та примусового відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності в порядку, встановленому
законом; поєднання в одній особі
власника земельної ділянки та
орендаря; смерті фізичної особи -
орендаря, засудження його до
позбавлення волі та відмови осіб,
зазначених у статті 7 цього Закону, від
виконання укладеного договору оренди
земельної ділянки; ліквідації
юридичної особи - орендаря; відчуження
права оренди земельної ділянки
заставодержателем; набуття права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, що розташовані на
орендованій іншою особою земельній
ділянці; припинення дії договору,
укладеного в рамках
державно-приватного партнерства (щодо
договорів оренди землі, укладених у
рамках такого партнерства). Договір
оренди землі припиняється також в
інших випадках, передбачених законом.

Підстави примусового припинення
договору оренди землі, тобто за
рішенням суду визначені ст. 143 ЗК
України, серед яких: а) використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням; б) неусунення допущених
порушень законодавства (забруднення
земель радіоактивними і хімічними
речовинами, відходами, стічними водами,
забруднення земель
бактеріально-паразитичними і
карантинно-шкідливими організмами,
засмічення земель забороненими
рослинами, пошкодження і знищення
родючого шару ґрунту, об'єктів
інженерної інфраструктури
меліоративних систем, порушення
встановленого режиму використання
земель, що особливо охороняються, а
також використання земель способами,
які завдають шкоди здоров'ю населення)
в строки, встановлені вказівками
(приписами) центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері здійснення державного
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі; в) конфіскації земельної
ділянки; г) примусового відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності; ґ) примусового звернення
стягнень на земельну ділянку по
зобов'язаннях власника цієї земельної
ділянки; д) невідчуження земельної
ділянки іноземними особами та особами
без громадянства у встановлений строк
у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами ст. 141 ЗК України встановлено,
що підставою припинення права
користування земельною ділянкою,
зокрема, є набуття іншою особою права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, які розташовані на земельній
ділянці.

При цьому, вказана норма
застосовується виключно у
взаємозв'язку зі ст. 120 ЗК України та ст.
377 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України (в редакції
на момент придбання відповідних
об'єктів відповідачем) якщо житловий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, наданій у
користування, то в разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування. Аналогічне положення
закріплене у ч. 2 ст. 377 ЗК України.

Істотною умовою договору, який
передбачає набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.
Укладення договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
пов'язане з переходом права на частину
земельної ділянки, здійснюється після
виділення цієї частини в окрему
земельну ділянку та присвоєння їй
окремого кадастрового номера. У разі
набуття права власності на жилий
будинок (крім багатоквартирного), який
розташований на землях державної або
комунальної власності, що перебувають
у користуванні іншої особи, та
необхідності поділу земельної ділянки
площа земельної ділянки, що формується,
не може бути меншою, ніж максимальний
розмір земельних ділянок відповідного
цільового призначення, визначених ст.
121 ЗК України ( крім випадків, коли
формування земельної ділянки в такому
розмірі є неможливим) ( ч. 6 ст. 120 ЗК
України).

Ст. 377 ЦК України встановлено, що до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (будівлю, споруду)
переходить право власності, право
користування на земельну ділянку, на
якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення в обсязі та на
умовах, встановлених для попереднього
землевласника. Розмір та кадастровий
номер земельної ділянки є істотними
умовами договору, який передбачає
набуття права власності на ці об'єкти.

Тобто, ці статті надають особі, яка
набула нерухомість у власність право
на земельну ділянку під нею. При цьому,
таке право переходить від попереднього
власника нерухомості до нового
власника. Водночас, наявність такого
права не може бути підставою для
припинення договору оренди землі,
укладеного між третіми особами. Отже, у
визначених випадках клопотати про
припинення договору може сторона
договору або власник землі.

П. 2.12 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" передбачено, що,
відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України у
разі набуття права власності на
житловий будинок (будівлю, споруду), що
знаходяться на земельній ділянці,
наданій у користування, до набувача
переходить право користування
відповідною земельною ділянкою в тому
ж обсязі, що був у попереднього
землекористувача. Отже, якщо
попередній власник житлового будинку
(будівлі, споруди) користувався
земельною ділянкою, на якій розміщено
відповідне нерухоме майно на підставі
договору оренди, новий власник може
вимагати переоформлення права
користування земельною ділянкою на
своє ім'я шляхом укладення договору
оренди. Він за необхідності може
звернутися до господарського суду
також з позовом про визнання за ним
права користування земельною ділянкою
( п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Ст. 1 ГПК України встановлено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Водночас, звертаючись до суду, позивач
зобов'язаний правильно обрати спосіб
захисту своїх прав.

Ст. 20 ГК України передбачає відповідні
способи захисту цивільних прав та
інтересів.

Вимога про визнання припиненим
договору оренди земельної ділянки,
тобто встановлення факту, як способу
захисту прав на земельні ділянки,
чинним законодавством не передбачена
та не призводить до поновлення
порушеного права, а відтак не може бути
самостійним предметом позову у
господарському суді, оскільки вимога
про визнання договору припиненим є
нічим іншим, як встановленням факту, що
має юридичне значення, а цей факт може
встановлюватись судом лише при
існуванні спору про право цивільне,
його встановлення є елементом оцінки.

Судова колегія погоджується з таким
висновком господарського суду, який
також узгоджується з позицією Вищого
господарського суду України,
викладеною в постановах від 11.02.2013 р. у
справі № 6/159, від 18.12.2013 р. у справі №
908/2030/13 та від 29.10.2013 р. у справі № 924/559/13 (
а. с. 12-27 том 2 ).

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що Позивачем

не доведено наявність підстав для
визнання припиненим договору оренди
земельної ділянки від 29.12.2003 р.,
укладеного між Дніпропетровською
міською радою та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"АТБ-інвест" та неправильно обрано
спосіб захисту порушеного права.

Право оренди земельної ділянки
виникає з моменту державної реєстрації
цих прав ( ст. 125 ЗК України).

Право оренди оформлюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» ( ст. 126
ЗК України ).

Згідно ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі
якщо заявлене право вже зареєстровано.

Наведене свідчить про
безпідставність і позовних вимог
Позивача пов'язаних із зобов'язанням
Дніпропетровської міської ради
зареєструвати припинення зазначеного
договору оренди земельної ділянки.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів вважає, що господарський суд
правомірно

відмовив Позивачу в задоволені
позовних вимог.

Виходячи з матеріалів справи,
пов'язаних із понесенням стороною
витрат на оплату послуг адвокатів,
місцевий господарський суд
обґрунтовано дійшов висновку, що
витрати Відповідача-2 на оплату
адвокатських послуг не є
співрозмірними роботі, виконаній
адвокатами, у зв'язку з чим правомірно
обмежив суму, яка підлягає стягненню з
Позивача на користь Відповідача-2 за
адвокатські послуги до 5 000 грн.,
відхиливши клопотання в іншій частині.

З урахуванням вищезазначеного,
колегія суддів вважає, що
господарським судом дана правильна
юридична оцінка обставинам справи,
тому висновки господарського суду є
обґрунтованими, відповідають нормам
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги їх не спростовують.

Приймаючи до уваги викладене,
рішення господарського суду підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Щодо заяви ТОВ "АТБ-інвест" про
стягнення з Позивача судових витрат в
розмірі 5 000 грн., пов'язаних з
оплатою Відповідачем послуг адвоката
при розгляді у апеляційній інстанції
цієї справи, то колегія суддів вважає
її такою, що не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача, при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Як вбачається з доданих до апеляційної
скарги матеріалів справи, понесення
Відповідачем -2 витрат на оплату послуг
адвокатів, доводиться Договором про
правову допомогу від 09.01.2014 р.
укладеними між ТОВ "АТБ-інвест" та
адвокатом Широким С.В., свідоцтвом про
право на зайняття адвокатською
діяльністю та видатковим касовим
ордером від 11.03.2014 р.

Згідно зазначеного видаткового
касового ордеру, ТОВ "АТБ-інвест" видано
Широкому С. В. - 4 150 грн. за адвокатські
витрати по справі № 904/9308/13 при розгляді
у Дніпропетровському апеляційному
господарському суді ( вказана підстава
видачі, зазначена у касовому ордері ).

Ст. 30 Закону "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" та ст. 28 Правил
адвокатської етики передбачено, що
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги. При встановленні розміру
гонорару враховуються складність
справи, кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність".

У визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Відповідно до наданого заявником
Договору про правову допомогу від
09.01.2014 р. укладеного між ТОВ "АТБ-інвест"
та адвокатом Широким С. В., в разі
відкриття апеляційного провадження
гонорар адвоката складає 15 000 грн. за
надання правової допомоги в
Дніпропетровському апеляційному
господарському суді

Отже, умови Договору про правову
допомогу передбачають сплату адвокату
Широкому С .В. гонорару у розмірі 15 000
грн., саме за надання правової допомоги
в апеляційному суді, а не якихось
витрат у сумі 4 150 грн., які поніс адвокат
по справі № 904/9308/13, як зазначено у
видатковому касовому ордері, на який
посилається Відповідач в якості доказу
оплати послуг адвоката. Тим більше, що
заявником не доведений склад
зазначених витрат та докази їх
понесення адвокатом Широким С. В.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 ГПК
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями "НЗ-інвест"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 11.02.2014 р.
у справі № 904/9308/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному
обсязі 03.04.2014 року

Головуючий суддя
І.М. Кощеєв

Суддя
Р.М. Бахмат

Суддя
О.С. Євстигнеєв