ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.03.2014
Справа № 905/345/14

Представниками сторін не надані
письмові клопотання про здійснення
технічної фіксації судового процесу.
Відповідно до статті 81-1 ГПК України
складається протокол судового
засідання.

Господарський суд Донецької області у
складі судді Гринько С.Ю. при секретарі
судового засідання Попової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали позовної заяви:

за участю представників сторін:

від позивача - Супрун В.Ф - протокол
засновників,

від відповідача - Ленко М.М. - голова
селищної ради.

за позовом - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новгородський
комбінат комунального

господарства"
с.Новогородське м. Дзержинськ

до відповідача - Новгородської
селищної ради с. Новогородське м.
Дзержинськ

про зобов'язання відповідача прийняти
спірні пункти 2.1, 2.4, 2.5 договору № 1 на
постачання тепла від 01.01.2014р. в редакції
позивача без доповнення пункту
пропонованого відповідачем - 2.7.

СУТЬ СПОРУ:

При укладанні договору про надання
послуг з централізованого
теплопостачання між сторонами виникли
розбіжності в частині спірних пунктів
2.1, 2.4, 2.5 та загальної вартості договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що відповідно до
вимог діючого законодавства у сфері
надання комунальних послуг, позивач
супровідним листом №614 від 01.12.2013р.,
направив відповідачу проект договору
на теплопостачання №1 від 01.01.2014р. з
додатками для підпису. Втім, відповідач
зазначений договір підписав з
протоколом розбіжностей від 31.12.2013р., в
якому не погодився з запропонованими
позивачем пунктами 2.1, 2.4, 2.5 договору, та
доповнив договір п. 2.7. Під час
врегулювання розбіжностей сторони
14.01.2014р. склали протокол узгодження
розбіжностей, в якому зазначені пункти
залишились неврегульованими, у зв'язку
з чим відповідно до ст. 187
Господарського кодексу України,
позивач звернувся за захистом своїх
законних інтересів до господарського
суду.

Відповідач заперечує проти
запропонованого позивачем, висунувши
свої пропозиції.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши надані документи,
проаналізувавши їх, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

При укладанні договору № 1 на
постачання тепла від 01.01.2014р. сторонами
залишились неврегульованими пункти,
які являються суттєвими при виконанні
договору.

Відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів відповідно до
частини 1 ст. 67 Господарського кодексу
України ( далі - ГК України ).

Господарський суд приймає до уваги, що
Законами України „Про
теплопостачання" і "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлений порядок надання
споживачам послуг з теплопостачання
який і передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Згідно статті 3 Закону України „Про
теплопостачання", відносини між
суб'єктами діяльності у сфері
теплопостачання регулюються цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами. У відповідності із статтею 24
зазначеного Закону, основним
обов'язком споживача теплової енергії
є своєчасне укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії.

За приписами пункту 7 ст.179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом та іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

У відповідності з частиною 2 ст. 181 ГК
України проект договору може бути
запропонований будь-якою із сторін. При
цьому, особливим учасником відносин у
сфері житлово-комунальних послуг є
балансоутримувач та управитель, які,
залежно від цивільно-правових угод,
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником. Як вбачається з наданого
сторонами договору, який є предметом
розгляду, позивач є виконавцем послуг з
теплопостачання, а відповідач
споживачем цих послуг.

Законом України "Про
житлово-комунальні послуги" також
передбачено, що відносини між
учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг, до яких,
зокрема, відносяться водопостачання і
водовідведення, здійснюються виключно
на договірних засадах.

Відносини між суб'єктами діяльності у
сфері теплопостачання регулюються
Законом України «Про теплопостачання»
та іншими нормативно-правовими актамиё
зокрема, Постановою Кабінету міністрів
України від 21 липня 2005 р. N 630 «Про
затвердження Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення (із
змінами, внесеними згідно з
Постановами КМ N 1268 від 31.10.2007, N 933 від
03.09.2009, N 151 від 17.02.2010 ), Закону України
від 09 липня 2010р. № 2479-VI «Про Національну
комісію регулювання ринку комунальних
послуг України

На виконання вимог статті 181 ГК
позивач направив відповідачу проект
договору № 1 на постачання тепла від
01.01.2014р., який отриманий останнім в цей
же день, що підтверджує підпис
уповноваженої особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 181 ГК України за
наявності заперечень щодо окремих умов
договору сторона, яка одержала
протокол договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірника протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Відповідач, розглянувши проект
договору, підписав його з протоколом
розбіжностей і повернув позивачу, в
якому виклав у власній редакції пункти
2.1, 2.4, 2.5 договору, та доповнив його п. 2.7.
Під час врегулювання розбіжностей
сторони 14.01.2014р. склали протокол
узгодження розбіжностей, в якому
залишилися неврегульованими вказані
вище пункти, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду за вирішенням спору
щодо врегулювання спірних пунктів
договору.

Договір № 1 від 01.01.2014р. підписаний
керівниками постачальника (ТОВ
«Новгородський комбінат комунального
господарства») та Споживача
(Новгородська селищна рада).

Господарський суд приймаючи до уваги,
що договір підписаний уповноваженими
особами сторін, у відповідності з
вимогами ст. ст. 181, 187 Господарського
кодексу України з протоколом
розбіжностей, в якому відображені
неврегульовані сторонами пункти 2.1, 2.4,
2.5, 2.7 вирішує їх у законному порядку.

Договором з урахуванням додатків до
нього сторони визначилися про
наступне: постачальник зобов'язується
надати споживачу теплову енергію з
визначенням тарифу, вартості 1 Гкал,
характеристикою опалювального
об»єкту, загальна площа якої складає
576,0кв.м., планових теплових витрат,
додаткових теплових навантажень, до
якої входить опалювальна площа
населення (вул.. Зарічна, будинок 34,
кв.3.4) - 92,7кв.м., місячний обсяг опалення
вчасно та відповідної якості послуги з
централізованого опалення. Договором
встановлено, що постачати теплову
енергію яку виробляє теплогенеруюча
організація - ТОВ «НВО Інкор і Ко»
позивач зобов»язався на період дії
договору (за виключенням нормативно
встановлених перерв), підтримувати
параметри теплоносія у місці
розмежування балансової належності
теплових мереж (додаток №1), відповідно
до встановлених норм, а споживач
зобов'язується своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах
передбачених договором.

Таким чином, предметом даного договору
є прийняття послуг з теплопостачання і
їх оплата.

За протоколом узгодження розбіжностей
залишились неврегульованими пункти 2.1,
2.4, 2.5, 2.7 договору № 1 від 01.01.2014р. які
передані на розгляд суду.

Як вбачається з тексту спірного
договору, постачальником теплової
енергії є ТОВ «Новгородський комбінат
комунального господарства». Теплова
енергія виробляється теплогенеруючою
організацією - ТОВ «Науково-виробниче
об»єднання «Інкор і К*», а споживачем
тепло енергії являється відповідач -
Новгородська селищна рада.

З ціллю вирішення
неврегульованих питань, господарський
суд надає оцінку іншому договору,
укладеного між теплогенеруючою
організацією і позивачем по справі.

Так господарським судом
встановлено, що 25.10.2013року укладений
договір № 435, за яким теплогенеруюча
організація - ТОВ «Науково-виробниче
об»єднання «Інкор і К*» надає
централізоване опалення (теплову
енергію) на період дії договору - до
15.04.2014р., підтримувати параметри
теплоносія у точці розмежування
балансової приналежності теплових
мереж, а споживач -ТОВ «Новгородський
комбінат комунального господарства»
зобов»язався своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах,
передбачених договором.

Цим договором визначена точка
розподілу (межа балансової належності),
в якій здійснюється передача послуг
від теплогенеруючої організації ( ТОВ
«НВО «Інкор і К* ) споживачу - ТОВ «НККГ»,
якою є колодязь теплотраси, який
знаходиться на залізничної колії
станції «Фенольна». Магістральна лінія
від теплосилового цеху
теплогенеруючої організації до
колодязя є його власністю, а теплотраса
від колодязя і далі є балансовою
належністю ТОВ «Новгородський
комбінат комунального господарства»
(п.6 договору № 435).

Таким чином цим договором встановлено,
що позивачу передані на баланс
теплотраса від колодязя і далі,
зокрема, до будинку, на який подається
тепло відповідачу.

Вирішуючи поставлені питання
сторонами, суд приймає до уваги
наступне:

Пункт 2.1 в договорі викладений у
наступній редакції: «Тариф на послуги
теплопостачання затверджений рішенням
органа місцевого самоврядування для
бюджетних закладів становить за 1 Гкал -
1007,75грн. з ПДВ».

Відповідач надав свою редакцію
спірного пункту договору наступного
тексту: «Тариф на послуги
теплопостачання, затверджений
рішенням органу місцевого
самоврядування для бюджетних закладів
від 27.12.2012р. №141, становить 28,88грн. за 1
кв.м. опалювальної території, при
відсутності приборів обліку».

Доведено сторонами, що у відповідача не
встановлений прилад обліку
теплоносіїв.

Кабінетом Міністрів України
затверджені постановою № 630 від 21 липня
2005р. Правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення. Ці
Правила регулюють відносини між
суб'єктом господарювання, предметом
діяльності якого є надання
житлово-комунальних послуг (далі -
виконавець), і фізичною та юридичною
особою (далі - споживач), яка отримує
або має намір отримувати послуги з
централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення (далі - послуги).
Правилами встановлено, що
централізоване опалення - це послуга,
спрямована на задоволення потреб
споживача у забезпеченні нормативної
температури повітря у приміщенні
будинку, яка надається виконавцем з
використанням внутрішньо будинкових
систем тепло постання.

За договором, який укладений сторонами
постачальник - ТОВ «Новгородський
комбінат комунального господарства»
надає послуги з централізованого
опалення на будинок, який займає
Новгородська селищна рада з
визначенням в додатку № 2 опалювальної
площі будівлі - 576,0кв.м. і місячним
обсягом опалення.

Відповідно ст.14 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» [1875-IV]
залежно від порядку затвердження
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи, на які
затверджують спеціально уповноваженні
центральні органи виконавчої влади;

2) друга група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи, на які
затверджують органи місцевого
самоврядування для надання на
відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи, на які
визначаються виключно за договором
(домовленістю сторін).

Приймаючи до уваги, що на будівлі, яку
займає відповідач не встановлений
прилад обліку теплоносіїв, тому тариф
на послуги теплопостачання повинен
бути затверджений рішенням органа
місцевого самоврядування для
бюджетних закладів з урахуванням
опалювальної площі, так як у
відповідності з п.2 статті 14 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» [1875-IV] ціни/тарифи на
комунальні послуги формуються і
затверджуються органами виконавчої
влади та органами самоврядування
відповідно до їх повноважень,
визначених законом.

Умова договору про ціну/тариф
являється істотною умовою договору, а
тому господарський суд приймає п.2.1
договору в редакції відповідача за тим,
що загальними основами формування
тарифів на теплову енергію, які
визначені ст. 20 Закону України «Про
теплопостачання», тарифи на теплову
енергію, реалізація якої відбувається
суб»єктами господарювання, які
займають монопольне становище на
ринку, являються регульованими.

Пункт 2.4 позивачем викладений в
наступній редакції: «Місячний об»єм
споживання споживачем теплової
енергії визначається як різниця
показань вузла обліку, встановленого у
тепловому цеху теплогенеруючої
організації - ТОВ «НВО Інкор і К*» і
комерційного вузла постачальника,
встановленого на межі балансової
належності теплових мереж, відповідно
розрахунку (додаток № 2)». Відповідач
пропонує виключити цей пункт, оскільки
не відповідає законодавству.

Розглядаючи це питання, господарський
суд дійшов наступного: п.2.4 має
визначати місячний об'єм споживання
споживачем теплової енергії. Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги» [1875-IV] визначено, що нормою
споживання є кількісність показників
споживання житлово-комунальних послуг,
затверджених згідно з законодавством
відповідними органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування. За Правилами надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення № 630
від21.07.2005р. кількісний показник послуг -
це одиниця виміру для обчислення
кількісних показників отриманої
споживачем послуги, визначеної
відповідно до законодавства.

В пропонованій редакції позивача
йдеться не про місячний об'єм
споживання, а про розрахунки за
показниками вузла обліку,
встановленого у тепловому цеху
теплогенеруючої організації - ТОВ «НВО
Інкор і К*» і комерційного вузла
постачальника, встановленого на межі
балансової належності теплових мереж,
що свідчить про відсутність сторонами
врегулювання питання щодо місячного
об»єму споживання споживачем теплової
енергії.

Якщо місячний об»єм споживання
споживачем теплової енергії не
пропонований, він має бути
скорегований сторонами з урахуванням
попереднього періоду. Кількість тепло
енергії, яка повинна бути відпущена за
договором, відноситься до числа
істотних умов договору і підлягає
узгодженню його сторонами в порядку і
формі, встановленому законодавством.

Оскільки сторони не визначили місячний
об'єм споживання теплової енергії
споживачем, господарський суд визначає
місячну норму споживання теплової
енергії споживачем вважати на рівні
місяців попереднього року. Споживач у
відповідності з ст. 276 Господарського
кодексу України має право на протязі
рахункового періоду звернутися до
постачальника тепло енергії з заявою
про коректування договірного об»єму
енергії (потужності). При визначенні
договірних об»ємів споживання енергії
слід враховувати вимоги Порядку
постачання енергією споживача,
затвердженого постановою КМ України
від 09.04.2002року № 475, у відповідності з
яким проводиться регулювання енергією
шляхом помісячного встановлення
енергопостачальником граничних
об»ємів її споживання. Вказані
граничні об»єми доводяться споживачам
як договірні об»єми.

Відомості про об»єми очікуваного
споживання енергії в наступному році з
помісячним чи поквартальним
розподілом подаються споживачами по
регулюючому тарифу в строк, визначений
договором. Пропозиція споживача
відносно строків споживання являються
пріоритетними для оформлення
договірних об»ємів споживання енергії
при наявності виробничих можливостей у
постачальника енергії. Узгоджені
сторонами об»єми очікуваного
споживання енергії по строкам і
заявлені об»єми потужності
оформлюється додатком до договору як
договірні величини.

Пункт 2.5 в редакції позивача викладена
наступним чином: «розрахунки за
фактично спожиту теплову енергію
здійснюються на межі продажу, яка є
межею балансової належності
відповідно до договору на підставі
показань двох вузлів обліку згідно
тарифами, вказаними в п.2.1 договору».
Відповідач виклав свою редакцію
наступним чином: «Розрахунок за
спожите тепло здійснюється згідно
опалювальної площі приміщення
селищної ради в обсязі 576,0 кв.м.
Опалювальна площа споживача
підтверджується актом, який є
невід»ємною частиною договору».

Вирішуючи питання, господарський
суд виходить з наступного:

Цей пункт передбачає дві умови
договору: 1) форму і порядок проведення
розрахунків за фактично спожиту
теплову енергію; 2) визначає межу
продажу, тобто балансову належність.

Виходячи з норм статті 901
Цивільного кодексу України, розрахунок
здійснюється за фактичну отриману
послугу з урахуванням відсутності
лічильника об»ємів спожитої тепло
енергії і опалювальної площі.

Що стосується межі продажу
теплоенергії, господарський суд
виходить з визначеного договором № 435
від 25.10.2013року балансової належності
теплової енергії між теплогенеруючою
організацією - ТОВ «НВО Інкор і К*, тобто
виробником і постачальником
теплоенергії і споживачем цієї
теплоенергії - ТОВ "Новгородський
комбінат комунального господарства",
за яким останньому на баланс передані
теплотраса від колодязя і далі,
зокрема, до будинку, на який подається
тепло відповідачу. Тому пропозиція
сплачувати теплоенергію на підставі
показань двох вузлів обліку, які
знаходяться на відстані від будівлі
відповідача є незаконним, оскільки
балансовою належністю є точка передачі
послуги від однієї особи до іншої,
тобто за відсутності засобу обліку,
розрахунок повинен здійснюватися
по-перше, за фактично отримані послуги,
по-друге, з урахуванням опалювальної
площі, в третє, з точки передачі
теплоенергії.

Приймаючи до уваги недоведеність
позивачем підстав для задоволення її
редакції п. 2.5 договору, господарський
суд приймає редакцію відповідача.

Що стосується вимог відповідача,
які викладені в пропонованому пункті
договору 2.7, який стосується загальної
вартості договору, господарський суд
вважає цей пункт безпідставним,
оскільки він не обґрунтований.

Приймаючи до уваги вину обох
сторін у виникненні даного спору,
господарський суд покладає витрати
позивача за сплачу судового збору за
подачу позовної заяви на обох сторін.

На підставі ст.ст. 20, 22, 179, 180, 181, 187,
275 Господарського кодексу України, ст.
24 Закону України „Про
теплопостачання", ст. 19 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги",
керуючись статтями 49,82,81-1,85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В и р і ш и в:

Задовольнити позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Новгородський комбінат комунального
господарства" с.Новогородське м.
Дзержинськ до Новгородської селищної
ради с. Новогородське м. Дзержинськ про
зобов'язання відповідача прийняти
спірні пункти 2.1, 2.4, 2.5 договору № 1 на
постачання тепла від 01.01.2014р. в редакції
позивача, без доповнення п. 2.7 частково.

Пункт 2.1 викласти в наступній редакції:
«Тариф на послуги теплопостачання,
затверджений рішенням органу
місцевого самоврядування для
бюджетних закладів від 27.12.2012р. №141,
становить 28,88грн. за 1 кв.м. опалювальної
території, при відсутності приборів
обліку».

Пункт 2.4 викласти в наступній редакції:
«Місячний об»єм споживання споживачем
теплової енергії визначається на рівні
місяців попереднього року.»

Пункт 2.5 викласти в наступній
редакції: «Розрахунок здійснюється за
фактичну отриману послугу з
урахуванням відсутності лічильника
об»ємів спожитої теплоенергії і
опалювальної площі.

В пропонованої редакції пункту 2.7
договору відмовити за
безпідставоностю.

Стягнути з Новгородської селищної ради
(85295, Донецька область, м. Дзержинськ,
с. Новгородське, вул. Зарічна, 7А
) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Новгородський комбінат комунального
господарства» (85295, Донецька область, м.
Дзержинськ, с. Новгородське, вул.
Артема, 1, ) судовий збір в
розмірі 609,00грн.

Суддя

С.Ю. Гринько

Рішення господарського суду, повний
текст якого оголошений та підписаний
17.03.2014року, може бути оскаржено до
Донецького апеляційного
господарського суду через місцевий
господарський суд.