м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3649/14 27.03.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецькі охоронні
системи»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Зернопром»

Про стягнення 66 912,35 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Шкляров І.О. - по дов.
№ 01 від 03.01.2014

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Донецькі
охоронні системи» про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Зернопром» 66
164,00 грн. основного боргу, 658,86 грн. пені,
89,49 грн. збитків від зміни індексу
інфляції за неналежне виконання взятих
на себе останнім зобов'язань згідно
договору щодо надання охоронних послуг
№ 140212(1)ф від 14.02.2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/3649/14 та призначено її до
розгляду на 27.03.2014.

Позивач в судовому засіданні 27.03.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 27.03.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 11.03.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення, з
огляду на наступне

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду від 11.03.2014 було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві, а саме: м. Київ, бул.
Праці, 8, яка згідно витягу з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України станом на 27.03.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 11.03.2014,
надіслану за вказаною вище адресою,
отримав 18.03.2014, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 27.03.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

14.12.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Донецькі охоронні
системи» (виконавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Лотуре-Зернопром» (замовник) було
укладено договір щодо надання
охоронних послуг № 140212(1)ф (далі -
договір).

Згідно з п. 1.1. договору виконавець
зобов'язується надавати послуги з
охорони об'єкта (майна), що належить
замовнику і розташованого на
обгородженій капітальним парканом
території об'єктів, внесених до
дислокації (додаток № 1 до договору) і
позначених на план-схемі (додаток № 5 до
договору), а також здійснювати
контрольно-перепускний режим на
об'єкти і забезпечувати безпеку
представників замовника і його
працівників на території об'єктів, а
замовник зобов'язується приймати і
оплачувати послуги виконавця на умовах
і в порядку, передбачених цим
договором.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих послуг
охорони за грудень 2013 року та за січень
2014 року, в зв'язку з чим у відповідача
виникла заборгованість в розмірі 66 164,00
грн. та за несвоєчасне виконання
зобов'язань нарахована пеня в розмірі
658,86 грн. та 89,49 грн. збитків від зміни
індексу інфляції.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з п. 6.2. договору договір
укладено строком до 01.02.2013. Договір може
бути продовжений тільки у разі
укладення сторонами додаткової угоди
про продовження терміну дії договору.

01.02.2013 сторонами укладено додаткову
угоду № 2 до договору відповідно до
якої продовжено дію договору до 01.02.2014.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість
послуг визначається сторонами і
зазначається в додатку № 1 до договору.

Згідно додатку № 1 сторони визначили
вартість охорони за місяць в розмірі 40
992,00 грн.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що
оплата здійснюється замовником
щомісячно до 10 (десятого) числа місяця
наступного за звітним на підставі
підписаного сторонами акту виконаних
робіт.

Відповідно до п. 3.4. договору акт
виконаних робіт підписується
сторонами щомісячно до 5 (п'ятого) числа
місяця наступного за тим, в якому були
надані охоронні послуги.

Позивачем до позовної заяви подано акт
надання послуг № 1993 від 31.12.2013 на суму 44
744,00 грн. та акт надання послуг № 153 від
15.01.2014 на суму 21 420,00 грн., які підписано
та скріплено печатками обох сторін.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно п. 2.2.10. договору замовник
зобов'язався своєчасно і в повному
обсязі здійснювати розрахунки з
виконавцем за надані послуги.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, замовник в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором вартість
наданих послуг охорони у визначений
договором строк не виконав, в зв'язку з
чим виникла заборгованість перед
позивачем за грудень 2013 року та січень
2014 року, яка згідно підписаного та
скріпленого печатками обох сторін акту
звірки взаєморозрахунків станом на
15.01.2014 складає 66 164,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 978 Цивільного
кодексу України за договором охорони
охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової безпеки
і щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних
доказів надання позивачем послуг, суд
дійшов висновку про наявність
передбачених чинним законодавством
правових підстав для стягнення з
відповідача їх вартості в загальному
розмірі 66 164,00 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
надані послуги охорони не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 4.8. договору передбачено, що у
разі прострочення або невиконання
грошового зобов'язання по оплаті
замовлених послуг, обумовленого
розділом 3 договору, замовник
зобов'язаний сплатити виконавцю суму
боргу з урахуванням пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла на момент прострочення, від суми
невиконаного зобов'язання за кожний
день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати за
надані послуги охорони.

Враховуючи, що в силу умов п. 3.3.
договору, відповідач зобов'язаний був
вносити платежі щомісяця до 10 числа, то
момент прострочення виконання
зобов'язання слід встановлювати щодо
кожного місяця наданих послуг охорони,
і, в залежності від встановленого,
нараховувати пеню, за кожний місяць
наданих послуг окремо.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті послуг охорони
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, пеню розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками становить
658,86 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 658,86 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
платежів, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути на свою користь 89,49 грн.
збитків від зміни індексу інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
обґрунтованість нарахування 89,49 грн.
збитків від зміни індексу інфляції,
тому позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Управління Товариства з
обмеженою відповідальністю «Донецькі
охоронні системи» є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню
повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Зернопром»
(02094, м. Київ, бул. Праці, 8, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецькі охоронні
системи» (83121, м. Донецьк, пр. Київський,
3-Б, кв. 110, ) 66 164
(шістдесят шість тисяч сто шістдесят
чотири) грн. 00 коп. основного боргу, 658
(шістсот п'ятдесят вісім) грн. 86 корп.
пені, 89 (вісімдесят дев'ять) грн. 49 коп.
збитків від зміни індексу інфляції, 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 31.03.2014.

СуддяВ.В. Сівакова