ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р.
Справа № 922/4790/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився.

відповідача - Кунець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. № 295
Х/3-9) на рішення господарського суду
Харківської області від 13.01.14 р. у
справі № 922/4790/13

за позовом Приватного підприємства
"Лутінвест", м. Лутугине

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Делтана", м. Харків

про стягнення 21599,22 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Приватне підприємство
"Лутінвест" звернувся до
господарського суду з позовною заявою,
в якій просив стягнути з відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Делтана" 21599,22 грн.
передоплати та судові витрати.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що відповідач на порушення умов
договору поставки № 07/13 від 10.06.2013 р.
неналежним чином виконав свої
зобов'язання щодо поставки товару.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13.01.2014 р. у
справі № 922/4790/13 позов задоволено
повністю. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Делтана"
на користь Приватного підприємства
"Лутінвест" 21599,22 грн. передоплати за
товар та 1720,50 грн. витрат зі сплати
судового збору.

Рішення мотивоване з посиланням на
законність та обґрунтованість
заявлених позовних вимог, з тих
підстав, що за укладеним між сторонами
договором, порушення кримінальної
справи по відношенню до посадових осіб
контрагентів за ним не є підставою для
звільнення від відповідальності за
неналежне виконання зобов'язань за
договором.

Крім того, суд зазначив, що порушення
кримінальної справи не може бути
підставою для відмови від виконання
зобов'язань за договором та жодним
чином не може перешкодити своєчасному
виконанню зобов'язань, оскільки
порушення кримінальної справи не
підпадає під поняття "непереборної
сили" та поняття "форс - мажор". Таким
чином, суд вважає, що відповідач не
виконав свої зобов'язання щодо
поставки продукції в повному обсязі,
чим істотно порушив умови укладеного
між сторонами договору та ін.

Відповідач з рішенням господарського
суду першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 13.01.2014 р. та
прийняти нове рішення, яким у позовних
вимогах відмовити у повному обсязі,
крім того просив судові витрати
покласти на позивача.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної
скарги відповідач зазначає, що суд при
прийнятті рішення не застосував
положення ст. 614, 617 ЦК України та ст. 218,
219 ГК України, які підлягають
застосуванню в даному випадку.
Матеріали справи містять докази:

- перебування у провадженні
слідчого управління ГУМВС України в
Харківській області матеріалів
кримінального провадження (з ознаками
ч. 3 ст. 229 КК України) № 0000877 від
29.07.2013 р., а також виділені з нього
матеріали кримінального провадження №
0000893 від 01.08.2013 р.

- арешт майна (готової продукції) у
кримінальному провадженні № 0000893
від 01.08.2013 р., яке тимчасово було
вилучене в ході обшуку, проведеного
31.07.2013 р.

На думку відповідача зазначені
обставини, які склалися 31.07.2013 р.
внаслідок вилучення та арешту майна
(переліченого в апеляційній скарзі)
позбавили можливості виготовити
замовлену та оплачену продукцію за
договором поставки № 07/13 від 10.06.2013 р.,
та призвели до порушення договірних
зобов'язань перед позивачем. Отже, за
таких умов відповідач вважає, що його
вина відсутня, оскільки передбачити
такого розвитку подій при якому готова
продукція вилучена у відповідача за
рішенням суду не можливо, та ін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
просить рішення господарського суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду, з
мотивів викладених у відзиві та ін.

Позивач у призначене судове засідання
не з'явився.

Неявка в судове засідання представника
позивача не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як свідчать матеріали справи, 10.06.2013 р.
між ПП "Лутінвест" (покупець) та ТОВ
"Делтана" (постачальник) укладено
договір поставки № 07/13 (далі - договір),
у відповідності до умов якого
постачальник зобов'язався виготовити
та передати у власність покупця, у
строк плівку для пакування, пакети
(далі - товар), а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 2.1 договору, поставка
здійснюється партіями. Виготовлення
постачальником кожної окремої партії
товару, передбаченої договором,
оформлюється специфікаціями на
підставі замовлень покупця, які є
невід"ємними частинами договору.

Відповідно до п. 3.3 договору, вартість
переддруківної підготовки вказується
в специфікаціях та оплачується
покупцем у розмірі 100% вартості
переддруківної підготовки
передбаченої специфікацією не пізніше
3 календарних днів з моменту підписання
специфікації.

Відповідно до п. 4.1 договору, оплата
товару здійснюється у 2 етапи: 1-й етап -
попередня оплата у розмірі 50% вартості
партії товару передбаченої
відповідною специфікацією не пізніше 3
календарних днів з дня підписання
специфікації; 2-й етап - оплата
залишкової суми від вартості партії
товару передбаченої відповідною
специфікацією протягом 3 календарних
днів, з моменту повідомлення про
готовність товару, направленого
постачальником покупцю, але не пізніше
дня відвантаження товару.

Відповідно до п. 6.2 договору, строк
виготовлення товару складає 30
календарних днів при новому замовленні
з моменту затвердження сторонами
оригінал - макету та підписанні
специфікації, при повторному
замовленні 20 календарних днів з
моменту підписання сторонами
специфікації.

Згідно з п. 9 специфікації № 1 від 27.06.2013
р. до договору, строк поставки:
попередньо - поставка частинами до
15.07.2013 року.

Згідно з п. 10 специфікації № 1 до
договору умови оплати: 1-й етап -
попередня оплата у розмірі 50% вартості
партії товару передбаченої
відповідної специфікації не пізніше 3
календарних днів з дня підписання
специфікації; 2-й етап - оплата
залишкової суми від вартості партії
товару передбаченої відповідною
специфікацією протягом 3 календарних
днів з моменту повідомлення про
готовність товару, направленого
постачальником покупцю, але не пізніше
дня відвантаження товару.

На виконання умов договору,
постачальник виставив покупцеві
рахунки на оплату товару: № 631 від 02.07.2013
р. на суму 7500,02 грн.,№ 630 від 02.07.2013 року
на суму 42759,02 грн.

Позивач зазначає, що виконав свої
зобов'язання за договором
перерахувавши на рахунок відповідача
кошти в сумі 50259,04 грн., що
підтверджується випискою з його
особового рахунку.

Відповідач здійснив часткову поставку
товару на суму 28659,82 грн., що
підтверджується актом здачі -
приймання робіт № 124 від 05.08.2013 р. на
суму 7500,02 грн. та видатковою накладною
№ 617 від 05.08.2013 р. на суму 21159,80 грн., в
яких зазначена підстава договір
поставки № 07/13 від 10.06.2013 року.

05.11.2013 року позивач надіслав на адресу
відповідача вимогу про повернення
передоплати в розмірі 21599,22 грн., у
зв'язку з частковим виконанням
відповідачем умов договору щодо
поставки товару, але відповіді
відповідач не надав і частину
передоплати позивачу в розмірі 21599,22
грн. не повернув,

Зазначені обставини стали підставою
для звернення позивача до суду з
відповідним позовом.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення крім іншого
виходив з того, що зі змісту укладеного
договору, порушення кримінальної
справи по відношенню до посадових осіб
контрагентів за договором не є
підставою для звільнення від
відповідальності за неналежне
виконання зобов'язань за даним
договором. Крім того, суд зазначив, що
порушення кримінальної справи не може
бути підставою для відмови від
виконання зобов'язань за договором та
жодним чином не може перешкодити
своєчасному виконанню зобов'язань,
оскільки порушення кримінальної
справи не підпадає під поняття
"непереборної сили" та поняття "форс -
мажор". Таким чином, суд вважає, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання щодо поставки продукції в
повному обсязі, чим порушив умови
укладеного між сторонами договору та
ін.

Викладені вище висновки
господарського суду, на думку колегії
суддів, повністю відповідають
фактичним обставинам спору та
матеріалам справи, їм надана правильна
та належна правова оцінка, в зв'язку з
чим відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги і скасування
прийнятого по справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь -які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено,
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо
такий строк не встановлений договором,
- у строк, визначений відповідно до
статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач на виконання умов договору
поставки здійснив лише часткову
поставку товару на суму 28659,82 грн., що
підтверджується актом здачі -
приймання робіт № 124 від 05.08.2013 р. на
суму 7500,02 грн. та видатковою накладною
№ 617 від 05.08.2013 р. на суму 21159,80 грн.

Отже, відповідач повністю не виконав
свої договірні зобов'язання, товар в
повному обсязі не поставив.

Відповідач заперечує проти позову, з
посиланням на те, що порушення умов
договору щодо поставки, сталося
внаслідок утворення форс - мажорних
обставин непередбачених протиправних
дій третіх осіб: 1) Проведення обшуку у
приміщенні ТОВ "Делтана" на підставі
ухвали від 30.07.2013 р. слідчим суддею
Київського районного суду м. Харкова -
Колесник С.А.; 2) Вилучення в ході
проведення даного обшуку заготовок та
матеріалів, які необхідні для
виготовлення продукції за договором
поставки, готової продукції (товару)
виробленої на виконання умов договору
поставки № 07/13 від 10.06.2013 р. укладеного з
ТОВ "Лутінвест", а також комп'ютерної
техніки, серверів та електронних
носіїв інформації (жорстких дисків); 3)
Відкриття СУ ГУМВС України в
Харківській області кримінальних
проваджень, за фактами незаконного
використання знаків для товарів та
послуг, які зареєстровані у СРДР за №№
0000877, 0000893; 4) Накладення
ухвалою суду від 02.08.2013 р. арешту на
майно вилучене в ході обшуку; 5) Після
відмови судом у задоволенні клопотання
про зняття арешту, ТОВ "Делтана" до
закінчення досудового розслідування
фактично було втрачено останній шанс
для знаття арешту та повернення
вилученого майна.

Зазначені обставини, відповідач
кваліфікує як форс - мажорні обставини.

Надаючи правову кваліфікацію
вищевикладеним обставинам,
господарський суд першої інстанції
правомірно зазначив в своєму рішенні,
що згідно зі ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК
України зобов'язання повинні
виконуватись сторонами у встановлених
договором або законом порядку і
строках, приймаючи до уваги те, що факт
перерахування коштів позивачем
підтверджується належними доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 Господарського
кодексу України, сторони зобов'язання
можуть передбачити певні обставини,
які через надзвичайний характер є
підставою для звільнення їх від
господарської відповідальності у
випадку порушення зобов'язання через
дані обставини, а також порядок
засвідчення факту виникнення таких
обставин.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що
перебіг строку виконання зобов'язань
за даним договором може бути
призупинено тільки у разі настання
обставин непереборної сили, а саме:
пожежі, повені, землетрусу, сніжних
заметів та ін. стихійних лих, війни, або
військових конфліктів і т.д., які
виникли після підписання даного
договору.

Також правомірно судом першої
інстанції зазначено про те, що
відповідно до ст. 42 Господарського
кодексу України, підприємство - це
самостійна ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання з метою досягнення
економічних і соціальних результатів
та одержання прибутку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушення зобов'язання є його
невиконання, або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Згідно положень ч.1 ст. 617 цього Кодексу,
особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили.

З'ясування питання наявності або
відсутності вини є невід'ємною
частиною при вирішенні питання щодо
правомірності застосування наведених
норм цивільного законодавства.

Наявність вини, як підстави
відповідальності за порушення
зобов'язання передбачена положеннями
ст. 614 Цивільного кодексу України, якою
встановлено, що особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, доказів вжиття таких заходів
відповідачем матеріали справи не
містять.

Норми чинного законодавства
передбачають умови, за яких особа, яка
порушила зобов'язання може бути
звільнена від відповідальності за це
порушення, якщо вона зможе довести, що
порушення сталося внаслідок
непереборної сили, тобто в результаті
надзвичайних і не передбачуваних у
даних умовах обставин, яких неможливо
було запобігти.

При цьому, форс - мажор є окремою,
самостійною обставиною, звільняючою
від цивільно-правової
відповідальності.

Форс - мажором визнається обставина
(дія чи подія), що спричиняє
неможливість виконання договірних
зобов'язань в обумовлений сторонами
строк. Отже, на відміну від випадку та
непереборної сили, форс-мажор є
спеціальною підставою звільнення від
відповідальності лише за невиконання
(неналежне виконання) договірних
зобов'язань.

Для визнання обставин форс-мажором,
необхідна наявність певних умов, а
саме: по-перше, виникнення їх після
укладення договору; по-друге,
неможливість виконання зобов'язання у
період їх існування; по-третє,
закріплення цих обставин у договорі як
таких, що звільняють від
відповідальності. Сторони у договорі
повинні узгоджувати форс-мажорні
обставини шляхом прямого зазначення їх
переліку. При цьому цей перелік
вважається вичерпними й не підлягає
розширювальному тлумаченню. І остан нє,
обставини форс-мажору мають бути
підтверджені відповідним чином. При
пору шенні зовнішньоекономічних
договорів (контрактів) строк дії
форс-мажорних об ставин
підтверджується торгово-промисловою
палатою відповідної країни, яка має
відповідні повноваження відповідно до
Закону «Про торгово-промислові палати
в Україні».

Як свідчать матеріали справи,
відповідач не надав доказів
форс-мажорних об ставин.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що для звільнення від відповідальності
за порушення зобов'язання за ст. 617 ЦК
України особа, яка порушила
зобов'язання, повинна довести: 1)
наявність обставини непереборної сили;
2) її надзвичайний характер; 3)
неможливість попередити за даних умов
завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між
цією обставиною і понесеними збитками.

На підставі вищезазначеного, в кожній
окремій ситуації при вирішенні питання
про те, чи є певна подія непереборною
силою, необхідно з'ясовувати усі певні
обставини (місце, час тощо) та
керуватися такими критеріями, як
надзвичайність та невідворотність за
даних умов. До того ж, розвиток науки і
техніки та обумовлене цим підвищення
можливостей опору стихійним явищам,
змінюють уявлення про непереборну
силу. Те, що донедавна було
надзвичайним і невідворотнім, може
стати звичайним та переборним.

Більше того, наявність або відсутність
певних обставин не позбавляє покупця
права вимагати у продавця повернення
суми попередньої оплати вартості не
переданого (не поставленого ) товару.

Разом з тим, дії слідчого СУ ГУМВС
України в Харківській області щодо
арештованого майна є діями досудового
розслідування, які були застосовані до
відповідача на підставі матеріалів
кримінального провадження за ознаками
ч. 3 ст. 229 КК України.

Таким чином, виходячи із наведених
норм, обставини, на які посилається
відповідач, в силу приписів ст. 617 ЦК
України, ч. 2 ст. 218 ГК України не є дією
непереборної сили або форс - мажорними
обставинами, тобто порушенням
зобов'язання за відсутності вини, а
отже ці обставини виключають
звільнення останнього від
відповідальності.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач не надав доказів визнання
дій СУ ГУМВС України в Харківській
області незаконними.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновками
господарського суду про задоволення
позову та стягнення з відповідача на
користь позивача 21599,22 грн. передоплати.

З урахуванням викладеного, суд визнає
доводи відповідача позбавленими
фактичного та правового обґрунтування,
а так само такими, що не відповідають,
як матеріалам справи, так і нормам
чинного законодавства, у зв'язку з
ненаданням всупереч вимогам ст. 33 ГПК
України доказів в підтвердження
обставин, на існуванні яких наполягає
відповідач.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Харківської
області від 13.01.14 р. по справі № 922/4790/13
прийнято з урахуванням фактичних
обставин справи та чинного
законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в
рішенні господарського суду
відповідають вимогам законодавства та
фактичним обставинам справи, а мотиви
заявника скарги, з яких вони
оспорюються не можуть бути підставою
для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст.
105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 13.01.14 р. по
справі № 922/4790/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано 24.03.2014
р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.