ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 березня 2014 р. Справа №
903/249/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрПетроліумГруп"

до відповідача: Приватного
підприємства "ГАЛ-ВІТА-КОМПАНІ"

про стягнення 48809,30грн.

Суддя: Слупко В.Л.

Представники сторін:

від позивача:Рупс В.О. довір. б/н. від
28.03.14 р., Остапук М.І.- регіональний
директор

від відповідача: не з'явився

Суть спору: 14.03.2014р. на адресу
господарського суду Волинської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрПетроліумГруп" з
вимогами стягнути з Приватного
підприємства "ГАЛ-ВІТА-КОМПАНІ" 48 809,30
грн., в тому числі: 46 100 грн.
заборгованості за поставлені
нафтопродукти у період з 01.04.2013р. по
28.01.2014р. згідно договору поставки
нафтопродуктів №108/13 від 14.03.2013р.; 541,86
грн. пені, 1 375,44 грн. - 30% річних та 792,00
грн. - 19% річних за користування чужими
коштами ( за період прострочення з
29.01.2014р. по 03.03.2014р.).

Як на підставу заявлених вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань по вказаному договору.

Ухвалою суду від 17.03.2014р. про порушення
провадження у справі розгляд справи
було призначено на 31.03.2014р. на 11:00 год.,
якою зобов'язано відповідача подати
суду пояснення з приводу заявлених
позовних вимог та докази в його
обгрунтування.

Проте відповідач вимог ухвали суду не
виконав, представника в судове
засідання не направив.

Ухвала суду про порушення провадження
у справі, яка була направлена на адресу
ПП"ГАЛ-ВІТА-КОМПАНІ": м. Луцьк, вул.
Коперника 8А офіс 20 повернута суду
поштовим відділенням з відміткою "за
закінченням терміну зберігання".
Згідно пошуку відомостей в ЄДР
відповідач зареєстрований за адресою,
на яку було направлено ухвалу суду.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" за змістом статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Статтею 75 ГПК України передбачено
право суду на розгляд справи за
наявними в ній матеріалами, якщо
відповідач не надає суду відзиву та
витребуваних доказів.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Висновок суду грунтується на
наступному:

14.03.2013р. між сторонами по справі було
укладено договір купівлі-продажу
нафтопродуктів за №108/13, відповідно до
п.1.1 якого позивач зобов'язався
передати у власність
Покупця(відповідача по справі)
нафтопродукти, які відповідач згідно
п.1.1 та п.4.3 договору зобов'язався
оплатити на умовах 100% попередньої
оплати.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Як вбачається із позовної заяви та
згідно пояснень представників
позивача нафтопродукти відпускались
відповідачу не завжди на умовах
попередньої оплати. Так, в період дії
договору позивач згідно розрахунку
відпустив відповідачу нафтопродукти
на загальну суму 1 287 276,66 грн., а останній
здійснив оплату на загальну суму 1 241
176,66грн.

Пунктом 8.5 договору купівлі-продажу
сторони узгодили, що до відносин, які не
врегульовані цим договором
застосовується норми чинного
законодавства.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
регламентовано наступне:

1. Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

2. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

3. У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Вищий господарський суд України в
інформаційному листі від 17.07.2012р.
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" зазначив, що
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій йдеться про
строк(термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується. При цьому
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону
України"Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" іі яка
відповідає вимогам, зокрема, статті 9
названого Закону і Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Із врахуванням вищевикладених норм
вимога позивача про стягнення з
відповідача боргу в сумі 46 100грн.(1 287
276,66-1 241 176,66) є підставною та підлягає
задоволенню, оскільки підтверджена
видатковими накладними, підписаними
представником відповідача на підставі
виданих довіреностей(а.с.22-40).

Пунктом 5.2 договору сторони узгодили,
що при здійсненні розрахунків на
умовах відстрочки платежу в разі
прострочення покупцем строків оплати
покупець сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості товару за кожен день
прострочення та 30% річних з
простроченої суми з відшкодуванням
інфляційних збитків.

Крім того, пунктом 5.3 договору
передбачено право позивача у випадку
несвоєчасних розрахунків стягнути з
відповідача проценти за користування
чужими коштами в розмірі 19% річних
неоплаченої суми.

Статтею 193 Господарського кодексу
України регламентовано, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Аналогічна норма міститься в ст. 526
Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як зазначалось вище пунктом 5.2 договору
сторони встановили розмір річних
процентів від простроченої суми - 30%.

Як вбачається із розрахунку позивача
останній нараховує пеню, 30% річних по
п.5.2 договору та 19% річних за
користування чужими коштами(п.5.3
договору) за період з 29.01.2014р. по 03.03.2014р.
відповідно в наступних сумах : 541,86 грн.,
1375,44грн. та 192грн:

Статтею 536 Цивільного кодексу України
передбачено, що за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Пленум Вищого господарського суду
України в постанові № 14 від 17.12.2013р.
"Про деякі питання застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
зазначив, якщо в законі або в
укладеному сторонами договорі
передбачено розмір процентів за
користування чужими коштами (стаття 536
ЦК України), то це не позбавляє
кредитора права звернутися до боржника
з позовом про стягнення як зазначених
процентів, так і трьох процентів річних
(якщо інший їх розмір не передбачено
договором або Законом) - за наявності
порушення боржником грошового
зобов'язання.

З врахуванням вищевикладеного
стягненню з відповідача також підлягає
пеня в сумі 541, 86 грн., 30% річних в сумі 1
375,44 грн. та 19% річних за користування
коштами в сумі 792 грн.

Крім того, суд також стягує з
відповідача на користь позивача
витрати по судовому збору в сумі 1827
грн., оскільки відповідач не
відреагував на претензію позивача №421
від 17.02.2014р. про сплату боргу та довів
спір до суду.

Керуючись ст.526, 536, 625, 655, 692 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 44 ,49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"ГАЛ-ВІТА-КОМПАНІ" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрПетроліумГруп" 48
809,30 грн., в тому числі: 46 100 грн.
заборгованості по договору
купівлі-продажу нафтопродуктів №108/13
від 14.03.2013р.; 541,86 грн. пені, 1 375,44 грн. - 30%
річних та 792,00 грн. - 19% річних за
користування чужими коштами, а також 1827
грн. витрат по судовому збору.

Повний текст рішення складено

02.04.14

Суддя
В. Л. Слупко