ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 року
Справа № 922/4970/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Соколовій Ю.І.,

за участю представників сторін:

1-го позивача - ОСОБА_1 - особисто, ОСОБА_2
- дог. б/н від 25.06.2013р.,

2-го позивача - ОСОБА_3 - особисто, ОСОБА_2
- дов. № 1634 від 22.05.2013р.,

відповідача - ОСОБА_4 - дов. № 4269 від
07.08.2013р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№538Х/1-9) на рішення господарського суду
Харківської області від 29.01.2014 р. у
справі № 922/4970/13,

за позовом 1) ФОП ОСОБА_1, м. Харків;

2) ФОП ОСОБА_3, м. Харків,

до ФОП ОСОБА_5, м. Харків,

про розірвання договору, стягнення
коштів у сумі 845 471,93 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 29.01.2014 р. (суддя
Калініченко Н.В.) позовні вимоги
задоволено частково. Розірвано договір
оренди № 1 від 29 червня 2010 року,
посвідчений державним нотаріусом
Печенізької державної нотаріальної
контори Харківської області
Кормільцем М.П. (реєстровий № 640).
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 328 000,00 грн.
основної заборгованості, 22375,51 грн. пені
та 573,50 грн. судового збору. Стягнуто з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 328000,00 грн. основної
заборгованості, 22375,51 грн. пені та 17482,94
грн. судового збору. В решті позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на користь
державного бюджету України судовий
збір в сумі 573,50 грн. Стягнуто з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на користь
державного бюджету України судовий
збір в сумі 573,50 грн.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 29.01.2014р. в
частині розірвання договору оренди № 1
від 29 червня 2010 року, який посвідчений
державним нотаріусом Печенізької
державної нотаріальної контори
Харківської області Кормільцем М.П.
(реєстровий № 640), стягнення з ФОП
ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_1 328000,00 грн.
основної заборгованості, 22375,51 грн. пені
та 573,50 грн. судового збору, стягнення з
ФОП ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_3 328000,00
грн. основної заборгованості, 22375,51 грн.
пені та 17482,94 грн. судового збору.
Прийняти нове рішення, яким в частині
задоволення позовних вимог відмовити,
в іншій частині рішення просить
залишити без змін, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
чинного законодавства.

Представник позивачів у відзиві на
апеляційну скаргу зазначив, що згоден з
рішенням господарського суду першої
інстанції, вважає його цілком
обґрунтованим та законним, а також,
вказує, що судом були об'єктивно і повно
досліджені всі матеріали справи, без
порушення матеріального чи
процесуального права, наполягає на
правомірності рішення, просить
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, повторно
розглянувши справу відповідно до вимог
статті 101 Господарського
процесуального кодексу України,
вислухавши пояснення представників
сторін, перевіривши повноту
встановлення господарським судом
Харківської області обставин, що мають
значення для справи та правильність
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції та
не заперечується сторонами, 29.06.2010р. між
позивачами (орендодавець) та
відповідачем (орендар) укладено
договір оренди № 1, який було
посвідчено державним нотаріусом
Печенізької державної нотаріальної
контори Харківської області
Кормільцем М.П. (реєстровий № 640) у
відповідності до ч. 2 ст. 793 ЦК України.

02.07.2010р. вказаний договір, відповідно до
ст. 794 ЦК України, був зареєстрований
відповідачем у електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно. Таким
чином, відповідач 02.07.2010р. здійснив
державну реєстрацію права
користування нерухомим майном, що є
предметом спірного договору оренди.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України та ст. 283 ГК
України визначено, що за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.
Відповідно до частини 5 ст. 762 ЦК
України, плата за користування майном
вноситься щомісячно, якщо інше не
встановлено договором.

Приписами ст. 286 ГК України визначено,
що орендна плата це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Строки
внесення орендної плати визначаються в
договорі.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст.
525-526 ЦК України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за" відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з п. 1.1 договору, орендодавець
зобов'язався передати, а орендар
прийняти в тимчасове платне
користування (оренду) нежитлове
приміщення першого поверху нежитлової
будівлі, загальною площею 153,6 кв. м,
тераси 56,9 кв. м, на умовах, викладених у
даному договорі та невід'ємних
додатках до нього, для розміщення
орендарем ресторану - кафе. Ця
нежитлова будівля та приватизовані
земельні ділянки, площами 0,0280 га, 0,0280 га
(загальною площею 0,056 га), на яких
розташована ця нежитлова будівля,
знаходяться на території Печенізької
селищної ради, АДРЕСА_1, Печенізького
району, Харківської області. Ця
нежитлова будівля цегляна, дерев'яна,
загальною площею 665,3 кв. м. Вищевказана
нежитлова будівля належить
орендодавцю на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого виконкомом Печенізької
селищної Ради 29.04.2010р. та
зареєстрованого в комунальному
підприємстві "Печенізьке бюро
технічної інвентаризації" 29.04.2010р. за
реєстраційним номером 30324561. Земельні
ділянки належать орендодавцю на
підставі державних актів на право
власності на земельні ділянки, серії
ЯЕ: № 517493, № 517494, виданих Печенізькою
райдержадміністрацією та
зареєстрованих в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 29 жовтня 2009 року
за № 79, № 83.

Орендоване приміщення перебуває на
першому поверсі нежитлової будівлі, як
визначено у Витягу з поверхового плану,
що додається до даного договору у
вигляді додатка № 1, що є невід'ємною
частиною даного договору (п. 1.3
договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору, строк
оренди приміщення за даним договором
становить 5 років з моменту підписання
акту приймання-передання в оренду
приміщення.

Пунктом 2.3 договору, умови якого
кореспондуються з приписами ст. 795 ЦК
України, сторонами встановлена
обов'язковість складання акту
приймання-передачі орендованого
приміщення, в якому, зокрема, зазначено,
що приміщення передається
орендодавцем і приймається орендарем у
строк до двох календарних днів з
моменту підписання даного договору, по
акту приймання-передання в оренду
приміщення, у якому відображується
відповідна інформація про приміщення і
його стан. Акт приймання-передання в
оренду приміщення є невід'ємною
частиною договору. В акті зазначається
площа, склад приміщення, яке
передається в оренду. Конфігурація та
мережі приміщення приведені в додатку
№ 1 до даного договору. Технічний та
інший стан приміщення вказується в
додатку № 2 до даного договору.

Дослідивши матеріали справи про
адміністративні правопорушення за
номерами № 3-191/10 та № 2031/3-155/11, які
розглянуті Печенізьким районним судом
Харківської області, суд першої
інстанції правильно зазначив, що
наявні в них документи є належними
доказами, що підтверджують факт
передачі позивачами (орендодавцями)
відповідачу (орендарю) предмету
договору оренди у визначений умовами
пункту 2.3 договору строк, а
відповідачем - прийняття у
користування орендованого ним за
договором оренди № 1 від 29.06.2010р. майна
та здійснення в ньому господарської
діяльності (приміщення передається
орендодавцем і приймається орендарем у
строк до двох календарних днів з
моменту підписання договору, договір
укладено 29.06.2010р., перший протокол
складено 02.07.2010р.).

Також, протокол про адміністративне
правопорушення за № 5 від 02.07.2010р.,
протокол № 5 від 02.07.2010р., пояснення від
02.07.2010р., постанова від 18.08.2010р. у справі
№ 3-191/2010 Печенізького районного суду,
розписка ОСОБА_5, лист вих. № 244 від
02.08.2011р. нач. сектору з питань НПД
Печенізького РВ ГУ МНС України у
Харківській області, протокол про
адміністративне правопорушення серія
ХАП № 035329 від 01.08.2011р., постанова
Печенізького районного суду
Харківської області у справі № 2031/3-155/11
від 04.10.2011р., квитанція від 05.10.2011р. на
суму 340 грн. є доказами фактичної
передачі майна, що з'ясовано судом
першої інстанції під час розгляду
справи.

Тобто, безпідставними є посилання
відповідача на те, що позивачами не
надано доказів передання приміщення за
договором оренди №1 від 29.06.2010р.
відповідачу, зокрема, акту
приймання-передання в оренду
приміщення, який виходячи з умов
договору має бути підписаний
сторонами.

Також, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що наявність акту
приймання-передачі є необхідною умовою
виключно щодо підтвердження виконання
зобов'язання за договором оренди
(найму) прийняття від орендатора
орендодавцем майна, яке було предметом
договору, та документального
оформлення такого прийняття згідно з
частиною першою статті 545 ЦК України,
частиною другою статті 795 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, твердження
відповідача про те, що договір оренди
№1 від 29.06.2010р. вважається таким, що не
укладений, є неправомірними та такими,
що не підтверджені матеріалами справи.

Як вірно було встановлено судом першої
інстанції, відповідно до підпункту 5.1.1.
п.5.1. спірного договору щомісячна
орендна плата складає 16000,00 грн.

Згідно з підпунктом 3.2.2. п.3.2. договору,
відповідач зобов'язувався вчасно
здійснювати всі орендні, комунальні та
експлуатаційні платежі.

Відповідно до 5.1.2. спірного договору
орендні платежі повинні були
здійснюватися відповідачем в рівних
частинах на поточні рахунки позивачів
щомісяця авансом не пізніше 10
календарного дня місяця, за який
здійснюється оплата. Таким чином,
сторони спірного договору визначили,
що оплата за цим договором
здійснюється від дати його укладання
та не пов'язана із будь-якими
додатковими діями, що їх мали б вчинити
сторони.

Зважаючи на викладені обставини та на
те, що відповідач не виконав належним
чином взяті на себе зобов'язання за
договором оренди №1 від 29.06.2010р. щодо
вчасної сплати орендних платежів, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача основного боргу за період
з липня 2010 року по листопад 2013 року у
розмірі 328000,00 грн. на користь 1-го
позивача та 328000,00 грн. на користь 2-го
позивача документально доведені, а
тому підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Стосовно вимог позивачів про
розірвання договору оренди № 1 від
29.06.2010р., посвідчений державним
нотаріусом Печенізької державної
нотаріальної контори Харківської
області Кормільцем М.П. (реєстровий №
640), суд першої інстанції також
правомірно задовольнив ці вимоги.

Так, у відповідності до пункту 4.1.3
договору, орендодавець має право
розірвати договір в односторонньому
порядку при наявності наступних
обставин: якщо орендар не сплачує або
частково не сплачує орендну плату
та/або комунальні, експлуатаційні
платежі більше 2 місяців. При наявності
обставин, зазначених вище, даний
договір вважається припиненим на 30-й
календарний день після одержання
орендарем письмового повідомлення
орендодавця про припинення дії
договору на відповідну дату. Якщо
орендодавцем зазначене повідомлення
не було відправлене, договір зберігає
свою дію. В інших випадках розірвання
договору здійснюється в судовому
порядку. При достроковому припиненні
даного договору відповідно до цього
пункту договору орендар зобов'язаний
звільнити приміщення згідно цього
договору, при цьому нарахування
орендної плати й інших платежів
здійснюється до дати фактичного
звільнення приміщення.

Відповідно до ч. 2 статті 651 Цивільного
кодексу України, договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладанні договору.

З правового аналізу вказаної норми
вбачається, що підставою зміни або
розірвання договору за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін договору є
істотне порушення договору другою
стороною. Оцінка порушення договору як
істотного здійснюється судом з
урахуванням того, що істотність
порушення визначається виключно за
об'єктивними обставинами, що склалися у
сторони, яка вимагає розірвання
договору.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
це створює неможливість для другої
сторони досягнення цілей договору.

Судом першої інстанції правомірно було
встановлено, що істотним порушенням
умов договору оренди № 1 від 29.06.2010 р. у
даному випадку є несплата орендних
платежів відповідачем на користь
позивачів впродовж значного періоду
часу (41 місяць).

Крім того, позивачами доказів відмови
від договору та вимоги про повернення
речі відповідачеві не направлялось.

Враховуючи вказані обставини, суд
першої інстанції обґрунтовано зробив
висновок, що позовна вимога позивачів
про розірвання договору оренди № 1 від
29.06.2010р. на підставі ст. 651 ЦК України є
правомірною та такою, що підтверджена
матеріалами справи, тому підлягає
задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо
стягнення з відповідача за неповну та
несвоєчасну оплату орендної плати 94735,96
грн. пені на користь 1-го позивача та
94735,96 грн. пені на користь 2-го позивача,
то судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
визначає, що неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.5 договору, якщо
будь-який платіж за даним договором
прострочений, орендар виплачує
орендодавцеві, на додаток до
простроченої суми, пеню за
прострочення в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період прострочення, за кожний
календарний день прострочення
відповідної суми.

Право нарахування пені виникає у
кредитора з наступного дня після
спливу кінцевого терміну виконання
зобов'язань і з врахуванням приписів
ст. 232 ГК України припиняється через 6
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Умовами договору № 1 від 29 червня 2010
року не передбачено можливість
нарахування пені понад строк,
встановлений ст. 232 ГК України, а відтак
пеня відповідно до вимог чинного
законодавства, має нараховуватися за
кожний місяць окремо - з наступного дня
після спливу строку на оплату по
кінцеву дата нарахування пені
відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи наведені норми закону, суд
першої інстанції дійшов до
правомірного висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення пені
підлягають частковому задоволенню у
загальній сумі 44751,02 грн. (22375,51 грн. на
користь 1-го позивача та 22375,51 грн. на
користь 2-го позивача), в стягненні
позовних вимог у сумі 144720,92 грн. пені
відмовив в їх задоволенні.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги не знайшли
підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що оскаржуване рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте при повному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
у відповідності до норм чинного
матеріального та процесуального права,
викладені в рішенні висновки
відповідають обставинам справи, а тому
рішення господарського суду
Харківської області від 29.01.2014 р.
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 29.01.2014 р. у
справі № 922/4970/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 26.03.2014
року

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.