донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

01.04.2014 справа №905/7547/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Москальової І.В.
М’ясищева А.М., Сгара Е.В.при секретарі
судового засідання:Зоря В.І.за участю
представників сторін: від позивача
(скаржника) - Макаревич Ю.Є. довір. №442
від 19.03.2013р. від відповідача-1 -
не прибув від відповідача-2 -
Очеретько О.В. довір. б/н від 03.12.2013р. від
третьої особи-1 - ОСОБА_7
паспорт НОМЕР_3 від третьої особи-2 -
не прибуврозглянувши апеляційну
скаргуПриватного підприємства
«Компанія «Надежда», м. Полтавана
рішення господарського судуДонецької
областівід05.02.2014р. (повний текст
підписано 10.02.2014р.)у справі№905/7547/13
(суддя Зекунов Е.В.)за
позовомПриватного підприємства
«Компанія «Надежда», м. Полтавадо 1)
Відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта», м. Київ; 2)
Колективного фермерського
господарства «Оберіг»,
с.Верхнекам'янське Донецької областіза
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача:ОСОБА_7, с. Петрівка-1
Донецької області за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача-2:ОСОБА_8, с. Сіверськ
Донецької областіпро стягнення 83 455,39
грн.ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Компанія
«Надежда», м. Полтава звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовною заявою до Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
м. Київ та до Колективного фермерського
господарства «Оберіг», с.
Верхнекам'янське Донецької області
про:

- стягнення з ВАТ «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
вартості ремонтно-відновлювальних
робіт автомобіля МАЗ-533702-240 АПЗ310.5 д.р.н.
НОМЕР_1 в сумі 24990,00грн.;

- стягнення з ВАТ «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
вартості проведення
авто-товарознавчої експертизи в сумі
1380,00грн.;

- стягнення з КФГ «Оберіг» вартості
ремонтно-відновлювальних робіт
автомобіля МАЗ-533702-240 АПЗ310.5 д.р.н.
НОМЕР_1 в сумі 56575,39грн.;

- стягнення з КФГ «Оберіг» розміру
франшизи в сумі 510,00грн.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 30.10.2013р. залучено до участі
у справі третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача-2: ОСОБА_8, с.
Сіверськ Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 03.12.2013р. залучено до участі
у справі третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: ОСОБА_7, с. Петрівка-1
Донецької області.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 05.02.2014р.
відмовлено в задоволенні позову
Приватного підприємства «Компанія
«Надежда», м. Полтава в повному обсязі,
з підстав того, що позивачем без
поважних причин пропущений строк
позовної давності для звернення з
вимогами у даній справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Приватне підприємство «Компанія
«Надежда», м. Полтава звернулось до
Донецького апеляційного
господарського суду з апеляційної
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Донецької
області від 05.02.2014р. та прийняти нове
рішення у даній справі про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
скаржник посилається на
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи
та порушення судом норм матеріального
та процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення.

Відповідач-1 в судове засідання
представника не направив, у відзиві на
апеляційну скаргу просить суд
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
залишити без змін, вважаючи, що
відсутня підстава для виплати
страхового відшкодування - наявність
вини в діях страхувальника, який
заподіяв шкоду.

Відповідач -2 у відзиві на апеляційну
скаргу та у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
апеляційних вимог.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішень місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, судова колегія
Донецького апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

11.10.2010р. о 12 год. 30 хв. на автодорозі
Карпівка-Олександрівка трапилась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю автомобіля MAN 26464, днз
НОМЕР_4, що належить КФГ «Оберіг», під
керуванням ОСОБА_8, та автомобіля МАЗ
533702-240 АПЗ 10.5, днз НОМЕР_1, що належить ПП
«Компанія «Надежда», під керуванням
ОСОБА_7, внаслідок якої транспортний
засіб МАЗ 533702-240 АПЗ 10.5, днз НОМЕР_1
отримав значні механічні пошкодження.

На час скоєння дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_7 знаходився у трудових
відносинах з ПП «Компанія «Надежда»
(наказ директора підприємства №35-к від
06.09.2009р.), а ОСОБА_8 знаходився в трудових
правовідносинах з КФГ «Оберіг».

Постановою ВДАІ с.Олександрівка при
УДАІ ГУМВД України в Донецькій області
про відмову у порушенні кримінальної
справи від 20.10.2010р. відмовлено у
порушенні кримінальної справи по факту
ДТП у зв'язку з відсутністю ознак
складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286
КК України (а.с.208).

Постановою Олександрійського
районного суду Донецької області від
11.11.2011р. закрито провадження по справі
про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_8 у зв'язку із
закінченням строку притягнення до
адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля МАЗ 533702-240 АПЗ 10.5,
днз НОМЕР_1 ПП «Компанія «Надежда» була
застрахована у ЗАТ «Європейський
Страховий Альянс» полісом №ВА/7340499 від
12.05.2010р. з строком дії з 29.05.2010р. по
28.05.2011р.

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля MAN26464 д.р.н. НОМЕР_4
КФГ «Оберіг» була застрахована у ВАТ
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів УБ №524463/234-01-10 від 24.03.2010р., що
підтверджується полісами №ВЕ/1277111 від
01.05.2010р., терміном дії з 01.05.2010р. по
30.04.2011р. та №ВЕ 1277106 від 24.03.2010р. - на
причіп ZORZI 20 R071P д.р.н. НОМЕР_5, терміном
дії з 01.05.2010р. по 30.04.2011р. Згідно полісу
№ВЕ/1277111 від 01.05.2010р., ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну, становить 25500,00грн., франшиза -
510,00грн.

13.10.2010р. ПП «Компанія «Надежда» на
адресу ВАТ «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта», страхової
компанії відповідача, була направлена
заява №42 про страхове відшкодування,
зареєстрованого в страховій компанії
за №42 від 13.10.2010р..

21.10.2010р. аварійним комісаром ОСОБА_10 у
присутності представника ПП «Компанія
«Надежда» було проведено огляд
пошкодженого транспортного засобу
МАЗ533702-240 АПЗ 10.5, днз НОМЕР_1, та складено
відповідний протокол, який був
підписаний всіма учасниками огляду, в
тому числі позивачем. Дослідженням
НОМЕР_1-29.11/5 від 29.11.2010р. було
встановлено, що матеріальний збиток
згідно умовами страхування, завданий
ПП «Компанія «Надежда», як власнику
автомобіля МАЗ 533702-240 АПЗ 10.5, днз НОМЕР_1,
внаслідок його пошкодження від ДТП,
згідно із калькуляцією
відновлювального ремонту НОМЕР_1 від
08.11.2010р., складає 56650,24грн.

У зв'язку з тим, що ВАТ «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
не здійснило позивачу страхове
відшкодування за шкоду, заподіяну в
результаті ДТП від 11.10.2010р., ПП
«Компанія «Надежда» звернулась до
господарського суду Донецької області
з позовом, що є предметом спору у даній
справі.

Відповідно до ст.ст. 3-5 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Статтею 6 вказаного Закону встановлено,
що страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦК України,
шкода, завдана майну юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою ст. 1172 ЦК України
передбачено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1
ст. 1188 Цивільного кодексу України).

В якості доказів наявності майнової
шкоди, заподіяної транспортному засобу
МАЗ533702-240 АПЗ 10.5, днз НОМЕР_1 в
результаті ДТП від 11.10.2010р., у вигляді
вартості ремонтно-відновлювальних
робіт вказаного автомобіля, у сумі, яка,
на думку позивача, повинна бути
стягнена з відповідачів, позивачем
було надано суду висновок
авто-товарознавчого дослідження,
складеного ФОП ОСОБА_11 за №11/01-54 від
04.11.2010р. на суму 82 075,39грн (а.с. 27-31 том 1),
яка і заявлена в позові.

В той же час в матеріалах справи, що
були предметом дослідження судом
першої інстанції, відсутні будь-які
докази, що свідчать про фактично
понесені витрати позивача щодо
ремонтно-відновлювальних робіт
пошкодженого транспортного засобу, в
тому числі платіжні документи. Згідно
статті 33 ГПК України докази подаються
сторонами та іншими учасниками
процесу. Враховуючи, що позивач під час
розгляду скарги в апеляційній
інстанції, не визначив згідно статті 101
ГПК України поважність причин не
подання суду першої інстанції
платіжних документів, які
підтверджують фактичні витрати
позивача на суму 66210грн. (як повідомив
представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції), у
колегії суддів були відсутні підстави
для залучення таких документів до
справи згідно статті 101 ГПК України, та
враховуючи наступне.

Згідно із положеннями ст. 1188 Цивільного
кодексу України, у випадку заподіяння
шкоди внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки питання
про її відшкодування вирішується за
принципом вини.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об»єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Наявний в матеріалах справи
адміністративний протокол серії
АН1№244071 від 26.11.2010р., складений
посадовою особою РВДАІ
смт.Олексадрівка, не може бути
розцінений колегією суддів в якості
безпосереднього та однозначного
доказу наявності в діях водія ОСОБА_8
вини у ДТП, що сталося 11.10.2010р., з огляду
на наступне.

Як вбачається постанова
Олександрійського районного суду
Донецької області від 11.11.2011р.(а.с.212) про
закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_8 за статтею 124 КпАП
України через закінчення строків
накладення адмінстягнення, не
містить відповіді на питання про те, чи
мала місце дорожньо-транспортна подія
11.10.2010р. та чи стала вона з вини саме
ОСОБА_8 - особи, що знаходиться в
трудових відносинах з відповідачем-2.

В свою чергу, в постанові ВДАІ
с.Олександрівка при УДАІ ГУМВД України
в Донецькій області від 20.10.2010р. «Про
відмову у порушенні кримінальної
справи» визначено, що (а.с.207): « по факту
ДТП, яка сталась 11.10.2010 року приблизно
12:30 на а/д Карповка-Олександровка км 9+000,
за участю автомобіля МАЗ-533702-240 АПЗ10.5,
н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7
та автомобіля НОМЕР_2 з причіпом під
керуванням водія ОСОБА_8, з метою
встановлення, в діях якого водія,
вбачається невідповідність вимогам
Правил дорожнього руху України, які
знаходяться в причинному зв»язку з
наслідками, що настали, призначені три
автотехнічні дослідження: в ЗАТ УЦПЗ
«Експерт-сервіс»; в НДЕКЦ при ГУМВС
України Донецької області та в
Донецькому НДІСЕ, за результатом: 1)
експертного дослідження ЗАТ УЦПЗ
«Експерт-сервіс» від 26.10.2010 р. в діях
обох водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8
вбачається не відповідність вимогам
п.13.3 ПДР України, які знаходились в
причинному зв»язку з настанням даного
ДТП, 2) згідно висновку спеціаліста
.НІЕКЦ при ГУМВС України в Донецькій
області № 657 від 12.11.2010 р. в діях обох
водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається не
відповідність вимогам п.13.3 ПДР України,
які знаходились в причинному зв»язку з
настанням даного ДТП, 3)згідно висновку
№ 2026/18-2100/19 судового
транспортно-трасологічного та
автотехнічного дослідження Донецького
ННІСЕ від 07.07.2011 р.:
визначити винного ДТП не є можливим»,
що зумовило відмову у порушенні
кримінальної справи.

В матеріалах справи також наявний
висновок спеціаліста №161/1 від 05.12.2013р.,
який було зроблено на підставі
направлення на авто-технічне
дослідження начальника ВДАІ
Олександрівського РВ ГУМВС України в
Донецькій області від 11.10.2010р., в якому
зазначається про неможливість зробити
висновок, у діях якого водія
транспортних засобів - учасників ДТП
вбачається порушення Правил
дорожнього руху, які знаходяться у
причинному зв'язку з наслідками
ДТП.(а.с.22) Тобто вказаний висновок
також не доводить наявність вини
ОСОБА_8 в даному ДТП.

Судом першої інстанції не були
досліджені зазначені вище обставини.
Крім того, судом неправильно було
надано оцінку правовідносинам між
позивачем та відповідачами, тому
місцевим господарським суд дійшов
невірного висновку щодо правомірності
виплати позивачем страхового
відшкодування та наявності права у
позивача про стягнення шкоди до
відповідачів.

Відсутність в матеріалах справи
доказів, що підтверджують вину ОСОБА_8
як працівника відповідача -2 у скоєнні
ДТП, що сталось 11.10.2010р., виключає
настання страхового випадку та
наявність підстав для
цивільно-правової відповідальності
КФГ «Оберіг», як власника
транспортного засобу MAN26464 д.р.н. НОМЕР_4,
водієм якого був ОСОБА_8, так і
страховика - ВАТ «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
шляхом відшкодування позивачу
майнової шкоди, згідно з вимогами ст. 1166
ЦК України, та всіх інших передбачених
законодавством виплат.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
дійшла висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог Приватного
підприємства «Компанія «Надежда», м.
Полтава у даній справі, в зв'язку з їх
безпідставністю та не доведеністю.

Разом з тим, під час розгляду справи в
суді першої інстанції відповідачем-2
була заявлена заява про застосування
строку позовної давності у даній
справі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Тобто, строк позовної давності в три
роки для стягнення страхового
відшкодування, встановлений ст. 257 ЦК
України, є строком, в межах якого
позивач мав право звернутись до суду з
відповідною вимогою.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з пояснень позивача щодо
причин пропуску строку на подання
позовної заяви, вперше позовна заява
була надіслана ним до суду першої
інстанції цінним листом 30.05.2013р., яка
ухвалою господарського суду Донецької
області від 05.06.2013р. була повернута без
розгляду у зв'язку з порушенням вимог
ст.56, п.2 ч.1 ст.57 ГПК України. Повторно,
після усунення зазначених порушень,
позовна заява була надіслана позивачем
до суду 03.07.2013р., яка ухвалою
господарського суду Донецької області
від 10.07.2013р. була повернута без розгляду
у зв'язку з порушенням вимог ст.54 ГПК
України. Втретє позовна заява була
направлена до суду 10.09.2013р., яка ухвалою
господарського суду Донецької області
від 16.09.2013р. також повернена без
розгляду. Останній раз, після усунення
всіх порушень, позовна заява була
подано до суду 22.10.2013р. та прийнята
судом першої інстанції до розгляду
ухвалою від 30.10.2013р.

Однак, відмова судом у прийнятті
позовної заяви або її повернення не є
підставою для переривання перебігу
позовної давності (п. 4.4.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів»).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. В разі, коли суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності порушене право
підлягає захисту.

Отже, позовна давність застосовується
судом у разі наявності порушень права
особи.

Судом першої інстанції було відмовлено
в задоволенні позовних вимог в даній
справі саме на підставі спливу строку
позовної давності та відсутності
поважних причин для його поновлення.
Разом з цим, судом не було досліджено,
чи порушено право особи, яка пред'явила
позов, перш ніж застосовувати строк
позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що
право позивача не порушене, оскільки не
встановлена вина відповідача (його
працівника), тому відмова в позові
повинна бути обґрунтована не спливом
позовної давності, а безпідставністю
позову.

Дана правова позиція узгоджується з
позицією, викладеною в постанові
Пленуму Вищого господарського суду
України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів».

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не приймаються до уваги колегією
суддів, як безпідставні, вони
спростовується наявними в даній справи
матеріалами та фактичними обставинами.

З огляду на вищевикладене, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
Приватного підприємства «Компанія
«Надежда», м. Полтава є такою, що не
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Донецької області
від 05.02.2014р. у справі №905/7547/13 підлягає
залишенню без змін, але з підстав,
визначених в постанові апеляційної
інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України,
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Компанія «Надежда», м.
Полтава на рішення господарського суду
Донецької області від 05.02.2014р. у справі
№905/7547/13 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Донецької області від 05.02.2014р. у справі
№905/7547/13 - залишити без змін з підстав,
викладених в даній постанові
Донецького апеляційного
господарського суду.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дня прийняття постанови.

Головуючий

І.В.Москальова

Судді

А.М.М'ясищев

Е.В.Сгара

Надруковано: 9 прим.

1 прим. - скаржнику;

3 прим. - відповідачам;

2 прим. - третім особам;

1 прим. - у справу;

1 прим. - ГСДО

1 прим. - ДАГС