ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" березня 2014 р.Справа № 922/351/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Харків до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Пріоритет
- ЮС", м.Харків про стягнення 24266,00
гривень за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (особисто, паспорт
НОМЕР_2 від 09 лютого 2001 року)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2014 року позивач, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "Пріоритет - ЮС"
(відповідача) суми заборгованості у
розмірі 24266,00 гривень, у тому числі, 22060,00
гривень суми основної заборгованості
та 2206,00 гривень суми нарахованої пені.
Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов договору купівлі-продажу №10/02-11,
укладеного між сторонами 10 лютого 2011
року. Крім того, позивач просив суд
стягнути з відповідача 1730,00 гривень
судового збору.

Також, позивач просив суд забезпечити
його позовні вимоги шляхом накладення
арешту на грошові кошти на
розрахунковому рахунку боржника.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07 лютого 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 20 лютого 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20 лютого 2014
року було відкладено розгляд справи на
18 березня 2014 року.

18 березня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду письмові
пояснення (вх.№9164), в яких зазначив про
те, що приймально-здавальний акт, на
який він посилається, як на підставу
своїх позовних вимог, було складено 10
лютого 2011 року. Судом було досліджено
надані пояснення та долучено до
матеріалів справи.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 18 березня 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Відповідач у відкрите судове засідання
18 березня 2014 року свого представника не
направив, витребувані судом документи
не надав. Про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Беручи до уваги, що відповідно до ст.33
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок доказування і
подання доказів покладено на сторони, а
також те, що ухвалою господарського
суду Харківської області про порушення
провадження у справі від 07 лютого 2014
року відповідача було повідомлено про
розгляд даної справи, суд в порядку ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, розглядає справу за наявними в
ній матеріалами, без участі
представника відповідача.

Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
позивача, встановив наступне.

10 лютого 2011 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивачем)
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Пріоритет - ЮС"
(відповідачем) було укладено договір
купівлі-продажу №10/02-11. Даний договір
було підписано повноважними
представниками з обох сторін та
скріплено печатками.

Відповідно до умов договору, продавець
(позивач) зобов'язався передати у
власність покупця (відповідача) товар,
а покупець, в свою чергу, зобов'язався
прийняти відповідний товар та оплатити
його.

Право власності на товар переходить до
покупця в момент підписання акта
приймання-передачі Ф-19.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно умов спірного договору та
складеної сторонами специфікації
(а.с.14) до договору, позивач передав
відповідачу товар на суму 27060,00 гривень,
що підтверджується підписаним з обох
сторін та скріпленим печатками
підприємств приймально-здавальним
актом №10/02 від 10 лютого 2011 року (а.с.15).

Оплата здійснюється на протязі 3
банківських днів від дня поставки
товару (п.4.2 договору).

Відповідач, в свою чергу, частково
розрахувався за отриманий товар на
суму 5000,00 гривень, що підтверджується
відповідною банківською випискою
(а.с.16).

З метою досудового врегулювання спору,
позивач направив претензію №1 від 16
грудня 2013 року на адресу відповідача
про сплату виниклої заборгованості,
але відповіді не отримав.

Суд, проаналізувавши обставини,
вказані у позовній заяві, дійшов
висновку про те, що позивач виконав
свої зобов'язання за спірним договором
належним чином та у повному обсязі.
Проте, відповідач, в свою чергу,
зобов'язання за спірним договором не
виконав, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість перед позивачем у
розмірі 22060,00 гривень, яка до цього часу
залишається непогашеною.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, частина 2 статті 193
Господарського кодексу України
встановлює те, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
22060,00 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 2206,00 гривень
пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

Відповідно до п.4.3 спірного договору, у
разі несвоєчасної оплати товару,
покупець сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, але не
більше 10% від суми заборгованості.

Позивач нарахував суму пені, з
урахуванням Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, та в
порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми, дійшов
висновку про те, що даний розрахунок є
невірний, а тому, суд, перерахувавши
заявлену до стягнення позивачем пеню,
відповідно до норм чинного
законодавства України, вважає за
необхідне стягнути з відповідача 2091,40
гривень, в решті стягуваної суми у
розмірі 116,40 гривень слід відмовити.

Розглянувши заяву позивача про вжиття
заходів забезпечення позову, суд
керується наступним.

Згідно ст.66 ГПК України, господарський
суд за заявою сторони, прокурора чи
його заступника, який подав позов, або з
своєї ініціативи має право вжити
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№01-8/2776 від 12 грудня 2006 року „Про деякі
питання практики забезпечення позову"
та Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від 26
грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування заходів до
забезпечення позову", у вирішенні
питання про вжиття заходів до
забезпечення позову господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням такого: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; ймовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу. Умовою
застосування заходів до забезпечення
позову є достатньо обґрунтоване
припущення, що майно (у тому числі
грошові кошти, цінні папери тощо), яке є
у відповідача на момент пред'явлення
позову до нього, може зникнути,
зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

В даному разі до заяви про забезпечення
позову позивачем не додано доказів
того, що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення
господарського суду. Відсутні такі
докази і в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що заява позивача про
забезпечення позову є необґрунтованою,
а тому правових підстав для її
задоволення немає. Таким чином, суд
відмовляє в задоволенні заяви позивача
про забезпечення позову.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.546, 548, 599, 612, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 193,
232 Господарського кодексу України, та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про
забезпечення позову.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Пріоритет - ЮС" (61010,
м.Харків, вул.Основ'янська, буд.55, , р/р №0233 у ТОВ
"Коммерческий банк "Дельта" у м.Києві,
МФО 380236) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
ЄДРПОУ НОМЕР_1) 22060,00 гривень основної
заборгованості, 2091,40 гривень пені та
1818,37 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

В частині позову щодо стягнення 116,40
гривень суми пені відмовити.

Суддя К.В. Аріт

справа №922/351/14