ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 березня 2014 року Справа № 14/181-11

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:
Малетича М.М., Бакуліної С.В.,
Козир Т.П., Кота О.В.,
Панової І.Ю., розглянувши
заявуПублічного акціонерного
товариства "Броварський завод
будівельних конструкцій"

про перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 02.09.2013у
справі№ 14/181-11за позовомПублічного
акціонерного товариства "Броварський
завод будівельних
конструкцій"доРегіонального
відділення Фонду державного майна
України по Київській областітреті
особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача1.
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юл-Ан" 2. Броварська
міська рада Київської області 3.
Комунальне підприємство Київської
обласної ради "Броварське міжміське
бюро технічної інвентаризації" 4. Фонд
державного майна Україниза
участіЗаступника прокурора Київської
областіпровизнання права власності на
нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 08.02.2012 у справі №
14/181-11, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 03.07.2013,
відмовлено в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
"Броварський завод будівельних
конструкцій" про визнання права
власності на гуртожиток по вул.
Гагаріна, 12-а в м. Бровари; дитячий
садочок № 22 на бульварі Незалежності,
8-а в м. Бровари; дитячий садочок №22 по
вул. Гагаріна, 14-а в м. Бровари; базу
відпочинку "Дружба" по вул. Набережна, 13
у с. Пухівка; спортзал по вул. Порошкова,
2, Промвузол у м. Бровари; їдальню по вул.
Порошкова, 2, Промвузол у м. Бровари.

Постановою Вищого господарського суду
України від 02.09.2013 у даній справі
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 03.07.2013 та
рішення господарського суду Київської
області від 08.02.2012 залишено без змін.

Публічне акціонерне товариство
"Броварський завод будівельних
конструкцій" звернулось із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 02.09.2013 у справі № 14/181-11, у
якій просить указану постанову
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

Заява, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 04.11.2010
у справі №18/171пн, від 28.03.2013 у справі
№5008/1199/2011, від 24.10.2013 у справі №5/149 та
постанову Верховного Суду України від
03.10.2011 у справі №8/233-09, обґрунтована
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним відмовити в допуску
справи до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої статті
11116 ГПК України) матиме місце в разі,
коли суд (суди) касаційної інстанції у
розгляді двох чи більше справ за
подібних предмета і підстав позову,
змісту позовних вимог та встановлених
судом фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 02.09.2013 у справі № 14/181-11,
про перегляд якої просить заявник,
Вищий господарський суд України
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
правових підстав для задоволення
позову про визнання права власності на
нерухоме майно, який мотивовано тим, що
право власності на спірне майно набуте
позивачем шляхом безоплатної передачі
у процесі приватизації. Такого
висновку суд касаційної інстанції
дійшов з огляду на встановлені судами
обставин справи про те, що під час
приватизації спірні об'єкти
соціально-побутового призначення, не
увійшли до статутного фонду позивача;
згідно погодженого протоколом
інвентаризаційної комісії по
проведенню інвентаризації державного
майна, яке не увійшло до статутного
фонду ВАТ Броварський завод
будівельних конструкцій" у переліку
державного майна значиться спірне
нерухоме майно (дитячі садочки, база
відпочинку, столова, спортзал,
медпункт, відеозал з телестудією,
гуртожиток та житловий будинок).

Водночас у постанові від 04.11.2010 у справі
№ 18/171пн, на яку посилається заявник,
суд касаційної інстанції також
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відмови РВ
ФДМУ у задоволенні позову про визнання
права власності, виходячи із
встановлених судами обставин справи
про те, що спірне майно є складовою
предмету договору купівлі - продажу
державного майна і було передано
покупцю (організації орендарів),
правонаступником якого є відповідач,
саме у власність.

У постанові від 28.03.2013 у справі
№5008/1199/2011, на яку посилається заявник,
суд касаційної інстанції погодився з
висновком суду апеляційної інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання права державної власності та
визнання частково недійсним договору
купівлі - продажу з огляду на те, що
спірні об'єкти є об'єктами
соціально-побутового призначення; що
вони були створені за рахунок коштів
фонду соціального розвитку Хустського
лісокомбінату (тобто належали
підприємству, яке приватизувалось) та
увійшли до переліку майна, котре
підлягало безоплатній передачі в
процесі приватизації в складі
цілісного майнового комплексу
підприємства; крім того спірне майно на
час його відчуження за оспорюваним
договором купівлі-продажу належало
продавцеві (ЗАТ "Хустський
лісокомбінат") на праві власності, а
тому останній мав право його продавати
відповідачу.

У постанові від 24.10.2013 у справі №5/149, на
яку посилається заявник, суд
касаційної інстанції погодився з
висновком суду апеляційної інстанції
про відсутність підстав для
задоволення щодо визнання права
власності з огляду на сплив строку
позовної давності та відсутності
поважних причин для його відновлення.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

До кола судових рішень, на які може бути
здійснене посилання на підтвердження
підстави, встановленої пунктом 1
частини першої статті 11116 ГПК України,
належать виключно рішення суду
касаційної інстанції, ухвалені в
порядку розгляду касаційної скарги на
рішення судів попередніх інстанцій, а
тому на постанову Верховного Суду
України від 03.10.2011 не може бути
здійснене посилання, оскільки останню
прийнято згідно з розділом ХІІ2 ГПК
України, якою встановлено порядок
перегляду судових рішень Верховним
Судом України після їх перегляду в
касаційному порядку.

За таких обставин відсутні правові
підстави для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Публічному акціонерному
товариству "Броварський завод
будівельних конструкцій" у допуску
справи № 14/181-11 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяМ. Малетич Судді С.
Бакуліна Т. Козир О. Кот І.
Панова