ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Справа № 915/1722/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді Дерепи
В.І.суддівБондар С.В. (доповідач), Палія
В.В.розглянувши матеріали касаційної
скарги за участю представників :
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен банк Аваль", в особі
Миколаївської обласної дирекції від
позивача: не з'явились від відповідача:
не з'явились від третьої особи: не
з'явилисьна рішенняГосподарського
суду Миколаївської області від 09.12.2013
рокута постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
21.01.2014 рокуу справі№ 915/1722/13за
позовомФізичної особи підприємця
ОСОБА_3доПублічного акціонерного
товариства "Райффайзен банк Аваль", в
особі Миколаївської обласної
дирекціїтретя особа, яка не заявляє
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Відділ державної
виконавчої служби Арбузинського
районного управління юстиції
проВизнання припиненим договору
іпотеки № 356 від 25.02.2008 року

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_3 (далі
позивач) звернувся з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен банк Аваль" в особі
Миколаївської обласної дирекції (далі
відповідач), третя особа Відділ
державної виконавчої служби
Арбузинського районного управління
юстиції (далі ВДВС), про припинення
договору іпотеки № 356 від 25.02.2008 року
(далі Договір) предметом якого є -
іпотека житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 365,2 кв.м. та земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку, розміром 0,15 га, кадастровий
номер :02:068:0001, які надані
позивачем у забезпечення кредитного
договору від 25.02.2008 р. №010/01-04/08-108, якій
укладено між сторонами у справі (далі
Кредитний договір).

Рішенням Господарського суду
Миколаївської області від 09.12.2013 року
позовні вимоги були задоволені.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 року
рішення суду першої інстанції залишено
без змін, а апеляційна скарга
відповідача без задоволення.

Судові рішення мотивовані тим, що
невикористання відповідачем свого
права придбати предмет іпотеки за
початковою ціною шляхом заліку своїх
забезпечених вимог, в рахунок ціни
майна, за результатами других
прилюдних торгів, в силу вимог ч. 3 ст. 49
закону України "Про іпотеку" (далі
Закон) є окремою підставою припинення
іпотеки.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими рішеннями відповідач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення прийняті у справі
скасувати, в задоволенні позову
відмовити.

В своїй касаційній скарзі відповідач
звертає увагу на те, що при прийнятті
судових рішень судами невірно
застосовано норми діючого
законодавства.

Заслухавши суддю доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

До матеріалів справи (а.с. 59-60) залучено
копію рішення Господарського суду
Миколаївської області від 26.09.2011 року у
справі № 5016/2498/2011 (16/200) за позовом ПАТ
"Райффайзен банк "Аваль" (відповідач у
даній справі) до ФОП ОСОБА_3 (позивач у
даній справі) про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 701 107 грн. Позовні вимоги були
задоволені та 12.10.2011 року видано
відповідний наказ (а.с. 61).

В забезпечення вимог, що витікають із
кредитного договору між сторонами у
справі було укладено Договір (майно яке
було предметом іпотеки зазначено вище),
посвідчений приватним нотаріусом
Арбузинського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 (позивач іпотекодавець,
відповідач іпотекодержатель, (а.с. 13 -
16)).

В жовтні 2011 року відповідач звернувся
до ВДВС з заявою про відкриття
виконавчого провадження на підставі
наказу господарського суду
Миколаївської області від 12.10.2011 року,
який було видано у справі №
5016/2498/2011(16/200).

Зібрані у справі матеріали свідчать
про те, що при здійсненні виконавчого
провадження відносно майна, яке було
предметом іпотеки, тричі були
проведені прилюдні торги, які не
відбулися, в зв'язку з чим майно було
знято з реалізації.

До матеріалів справи (а.с. 31) залучена
заява відповідача від 20.09.2012 року, в
якій він не надає згоду про залишення
за собою майна позивача, яке є
предметом іпотеки.

Листом від 14.06.2013 року відповідач
звернувся до ВДВС з заявою про
повернення йому виконавчого документа
(а.с. 37).

Взаємовідносини сторін у даній справі
регулюються Законом, а також Законом
України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 статті 33 Закону передбачено,
що у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону встановлено, що у разі
задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок
якого підлягають

задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації.

Статтею 41 Закону передбачено, що
реалізація предмета іпотеки, на який
звертається стягнення за рішенням суду
або за виконавчим написом нотаріуса
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження передбаченої
законом України "Про виконавче
провадження", з дотриманням вимог цього
закону.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що по відношенню до майна яке є
предметом іпотеки прийнято рішення
суду або вчинено виконавчий напис і
відповідно, виконавче провадження щодо
реалізації майна яке є предметом
іпотеки проводилось у загальному
порядку, передбаченому Законом України
"Про виконавче провадження" на підставі
наказу суду виданого у справі
№5016/2498/2011(16/200).

Зазначена обставина не врахована
судами при прийнятті оскаржуваних
рішень та не дано належної оцінки чи
можливо у даному випадку застосувати
норми Закону, а саме ч.3 ст. 49 Закону щодо
припинення іпотеки, якщо відсутнє
відповідне рішення суду (виконавчий
напис нотаріуса) про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення прийняті у
справі скасуванню з направленням
справи на новий розгляд, в іншому
складі суду.

При новому розгляду справи судам
необхідно дати належну оцінку чи
можливо, у даному випадку застосувати
норми Закону, а саме ч.3 ст. 49 Закону щодо
припинення іпотеки, якщо відсутнє
відповідне рішення суду (виконавчий
напис нотаріуса) про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
банк Аваль", в особі Миколаївської
обласної дирекції задовольнити
частково.

2. Рішення Господарського суду
Миколаївської області від 09.12.2013 року
та постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 року
прийняті у справі № 915/1722/13 скасувати.

3. Справу № 915/1722/13 направити на новий
розгляд до Господарського суду
Миколаївської області в іншому складі
суду.

Головуючий
В.І.Дерепа

Судді
С.В.Бондар

В.В.Палій