ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.03.2014 Справа № 920/159/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Зайцевої І.В. при
секретарі судового засідання Буренко
Я.В., розглянувши матеріали справи №
920/159/14:

за позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Технології

гідроочищення», м.
Київ,

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ріко-М»,

м. Лебедин, Сумська область,

про стягнення 32 823 грн. 29 коп.,

За участю представників сторін:

від позивача: предст. Романенко О.М.
(довіреність № 25 від 07.02.2014 року);

від відповідача: не з'явився;

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд стягнути з
відповідача 32 823 грн. 29 коп., в тому числі
30 000 грн. 00 коп. заборгованості за
виконані роботи відповідно до
укладеного між сторонами договору № 230
від 04.12.2012 року, 2 300 грн. 55 коп. пені
відповідно до п. 6.4. договору, 522 грн.
74 коп. 3 % річних.

11.02.2014 року відповідач надіслав відзив
б/н від 11.02.2014 року, в якому зазначив, що
договір підряду № 230 від 04.12.2012 року зі
сторони «Ріко-М» був підписаний не
уповноваженою на це особою. Крім того,
як вбачається з копії цього ж договору,
а також акту приймання виконаних
будівельних робіт, договір та акт окрім
підпису, містять зображення печатки
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріко-М», проте ні
директор, ні жодна інша уповноважена
особа печатку товариства на договорі
підряду від 04.12.2012 року та похідних від
нього документах не ставили. Також
зазначає, що 13.02.2013 року печатку
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріко-М» разом з
установчими документами товариства
було викрадено, кримінальне
провадження по даному факту триває.
Таким чином, відповідач просить суд
прийняти рішення про відмову у
задоволенні позовної заяви товариства
з обмеженою відповідальністю
"Технології гідроочищення" та
розглянути справу без участі
представника товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріко-М» за наявними
у ній матеріалами.

13.03.2014 року позивач надіслав додаткові
пояснення № 49 від 07.03.2014 року, в яких
пояснив, що відповідно до положень п. 2.10
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України у силу
припису ст. 204 Цивільного кодексу
України правомірність правочину
презюмується. Також посилання
відповідача на той факт, що 13.02.2013 року у
останнього було викрадено печатку та
всі інші установчі документи з сейфу,
на думку позивача, спростовується тим,
що вказаний факт не має жодного
відношення до обставин справи,
оскільки виникли після підписання та
виконання договору підряду № 230 від
04.12.2012 року.

Позивач підтримує заявлені ним позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та оцінивши надані докази, суд
встановив:

4 грудня 2012 року між сторонами було
укладено договір № 230, за умовами якого
позивач за дорученням відповідача
зобов'язується виконати власними і
залученими силами і засобами такі види
робіт - відновлення дебіту свердловини
с. Усок, Ямпільський район, Сумська
область, а відповідач в свою чергу
своєчасно прийняти та оплатити роботи.

Матеріалами справи, зокрема, актом
приймання виконаних будівельних робіт
від 10.12.2012 року підтверджується факт
виконання позивачем робіт за договором
№ 230 від 04.12.2012 року, а саме, відновлення
дебіту свердловини с. Усок, Ямпільський
район, Сумська область на загальну суму
30 000 грн. 00 коп.. (а.с. 11-14).

Відповідно до пункту 2.1. договору
загальна сума договору складає 30 000 грн.
00 коп. у тому числі ПДВ (20%) 5 000 грн. 00
коп..

Пунктом 3.3. договору визначено, що
оплата здійснюється протягом 10
календарних днів з моменту підписання
обома сторонами актів виконаних робіт
в безготівковій формі шляхом
перерахування відповідачем грошових
коштів на поточний рахунок позивача,
але не пізніше 30.06.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач
порушив взяті на себе зобов'язання та
всупереч умовам укладеного між
сторонами договору не оплатив вартість
виконаних робіт, в зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість перед
позивачем в сумі 30 000 грн. 00 коп.

Судом встановлено факт виконання
позивачем робіт за договором, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, а саме: актом
приймання виконаних будівельних робіт
від 10.12.2012 року.

Згідно зі статтями 526, 629 Цивільного
кодексу України, пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається; договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 цього ж Кодексу,
визначено, якщо в зобов'язанні
встановлено строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідач проти позову заперечує і
посилається на частину 1 статті 92
Цивільного кодексу України, згідно
якої юридична особа набуває прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів. З пункту 5, 9
Статуту вбачається, що виконавчим
органом товариства, що здійснює
керівництво його поточною діяльністю,
є директор, який призначається зборами,
і вправі без довіреності здійснювати
дії від імені товариства. Таким чином,
єдиною уповноваженою особою приймати
рішення від імені ТОВ «РІКО-М», в тому
числі і щодо підписання відповідних
договорів є директор товариства. На
час, коли датуються зазначені
документи, директором був ОСОБА_2,
проте, відповідач стверджує що
директор ТОВ «РІКО-М» ОСОБА_2 жодних
договорів, датованих 04.12.2012 року, а
також актів приймання виконаних
будівельних робіт не підписував. Отже,
на думку відповідача, договір № 230 від
04.12.2012 року був укладений поза волею
відповідача, документи підписані не
уповноваженою особою, яка не мала
необхідного обсягу дієздатності. В
зв'язку з вищезазначеним відповідач
вважає договір № 230 від 04.12.2012 року
недійсним. Окрім цього на спірних
документах мається зображення печатки
товариства, проте, як стверджує
відповідач, ні директором, ні жодною
уповноваженою особою печатка
товариства на договорі та похідних від
нього документах не ставилася. Також
відповідач пояснює, що 13.02.2013 року
печатку товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріко-М» разом з
установчими документами товариства
було викрадено.

Заперечення відповідача не можуть бути
прийняті судом до уваги з огляду на
наступне.

Відповідно до роз'яснень, наданих у
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 11, зазначено, що в силу припису
статті 204 Цивільного кодексу України
правомірність правочину презюмується.
Отже обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на відповідача. Суд
вважає, що відповідач не довів, що
договір № 230 від 04.12.2012 року підписаний
з боку ТОВ «РІКО-М» особою, яка не мала
належних повноважень на вчинення
відповідного правочину від імені
товариства відповідача відповідно до
вимог чинного цивільного
законодавства, установчих документів
юридичної особи або згідно зі своїми
посадовими обов'язками чи за
відповідним дорученням. Що стосується
тверджень відповідача щодо викрадення
13.02.2013 року печатки товариства та всіх
інших установчих документів з сейфу, -
вони не беруться судом до уваги,
оскільки договір № 230 підписаний
сторонами 4 грудня 2012 року а акт
приймання виконаних будівельних робіт
10 грудня 2012 року тобто ще до викрадення
печатки товариства.

Враховуючи зазначені обставини,
зокрема те, що відповідачем не подано
доказів сплати боргу, позовні вимоги в
частині стягнення 30 000 грн. 00 коп.
заборгованості за виконані роботи суд
вважає обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 6.4 договору, у разі
несвоєчасної оплати відповідачем
вартості виконаних позивачем робіт
відповідач сплачує позивачеві пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України за кожен
день прострочення терміну сплати від
суми не перерахованих коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" №
2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період за який сплачується пеня.

Згідно з поданим розрахунком,
відповідачеві нарахована пеня в сумі
2 300 грн. 55 коп. в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
період з 01.07.2013 року по 28.01.2014 року (а.с. 3).

Разом з цим, частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
визначено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців.

Згідно з пунктом 3.3. договору оплата
здійснюється протягом 10 календарних
днів з моменту підписання обома
сторонами актів виконаних робіт в
безготівковій формі шляхом
перерахування відповідачем грошових
коштів на поточний рахунок позивача,
але не пізніше 30.06.2013 року.

Виходячи з викладеного, відповідно до
вимог частини шостої статті 232
Господарського кодексу України, з
урахуванням умов п. 3.3 договору, судом
здійснено перерахунок пені за період з
01.07.2013 року по 01.01.2014 року, згідно з яким
загальний розмір пені складає 2 012 грн. 05
коп. Розрахунок здійснено судом за
допомогою інформаційно - аналітичного
центру «Ліга» ТОВ «Ліга: Закон» 2014.

Оскільки право позивача щодо стягнення
з відповідача пені передбачене діючим
законодавством України та умовами
договору, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача пені в сумі 2 012
грн. 05 коп. є обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог щодо
стягнення пені в сумі 288 грн. 50 коп., суд
відмовляє у позові за
необґрунтованістю вимог, оскільки пеня
нарахована поза межами визначеного ст.
232 Господарського кодексу України
шестимісячного строку.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Згідно з поданим позивачем розрахунком
3% річних складають 522 грн. 74 коп.
(а.с. 3).

З огляду на викладене, враховуючи
встановлений судом факт неналежного
виконання відповідачем договірних
зобов'язань щодо повної та своєчасної
оплати виконаних робіт, позовні вимоги
підлягають задоволенню шляхом
стягнення з відповідача 30 000 грн. 00 коп.
основної заборгованості, 2 012 грн. 05
коп. пені, 522 грн. 74 коп. 3 % річних.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, а саме,
не своєчасної оплати виконаних робіт,
суд дійшов висновку про відшкодування
позивачеві суми сплаченого судового
збору в розмірі 1 810 грн. 95 коп. за
рахунок відповідача пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «РІКО - М» (42200,
Сумська область, м. Лебедин, вул.
Вокзальна, буд. 5, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Технології
гідроочищення» (01133, м. Київ, пров.
Лабораторний, 1, оф. 177, ) 30
000 грн. 00 коп. заборгованості за
виконані роботи, 2 012 грн. 05 коп. пені, 522
грн. 74 коп. 3% річних та 1 810 грн. 95 коп.
судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог - у
позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.03.2014 року.

Суддя
І.В. Зайцева