ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 р.
Справа № 914/737/14

Суддя О.Запотічняк при секретарі
М.Драгус розглянула справу

За позовом: Львівського комунального
підприємства „Львівелектротранс",
м.Львів.

До відповідача: Приватного
підприємства „Артем", м.Львів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Львівське комунальне
підприємство „Львівавтодор", м.Львів.

Про: визнання ЛКП „Львівавтодор"
орендодавцем згідно договору від
20.03.2000 року №53/2000.

За участю представників:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи: Дубик А.В. -
представник;

Технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась.

Суть спору: На розгляд
господарського суду Львівської
області подано позов Львівського
комунального підприємства
„Львівелектротранс" до відповідача:
Приватного підприємства „Артем" за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Львівське комунальне
підприємство „Львівавтодор", про:
визнання ЛКП „Львівавтодор"
орендодавцем згідно договору від
20.03.2000 року №53/2000.

Позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 20.03.2000 року між ЛКП
„Львівелектротранс" (орендодавець) та
ПП „Артем" (орендар) було укладено
договір №53/2000 оренди нежитлового
приміщення за адресою: м.Львів,
вул.Є.Коновальця,109.

19.03.2013 року Львівською міською радою на
10 сесії 6 скликання було прийнято
ухвалу про передачу нежитлових
приміщень з балансу ЛКП
„Львівелектротранс" на баланс ЛКП
„Львівавтодор" у відповідності до якої
нежитлові приміщення на вул.
Є.Коновальця,109 були передані ЛКП
„Львівавтодор" як внесок до статутного
фонду.

01.07.2013 року було складено Акт №1
прийому - передачі нежитлових
приміщень по вул. Є Коновальця, 109 у
м.Львові з балансу ЛКП
„Львівелектротранс" на баланс ЛКП
„Львівавтодор".

З огляду на викладені обставини
просить суд визнати ЛКП
„Львівавтодор" орендодавцем згідно
договору від 20.03.2000 року №53/2000.

Обставини справи: Розглянувши
подані матеріали суд визнав їх
достатніми для прийняття заяви до
розгляду і ухвалою від 06.03.2014 року
порушив провадження у справі та
призначив судове засідання на
18.03.2014року.

14.03.2014 року відповідач подав клопотання
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з неможливістю забезпечити
явку уповноваженого представника в
судове засідання через його зайнятість
в іншому судовому процесі.

В судовому засіданні 18.03.2014 року
розгляд справи відкладався до 25.03.2014
року у зв'язку з неявкою представників
сторін.

В судове засідання 25.03.2014 року з'явився
представник третьої особи. Позивач
повторно не забезпечив явки
уповноваженого представника в судове
засідання, причин неявки не повідомив,
вимог ухвал суду від 06.03.2014р., 18.03.2014р. не
виконав, не обгрунтував в чому полягає
порушення його прав та не підтвердив
документально наявність спору з
відповідачем.

Відповідач також не забезпечив явки
уповноваженого представника, причин
неявки не повідомив, вимог ухвал суду
від 06.03.2014р., 18.03.2014р. не виконав, відзиву
на позов не подав.

У зв'язку з неявкою представника
позивача та представника відповідача
розгляд справи було відкладено до
01.04.2014 р.

В судове засідання 01.04.2014 року
представники сторін не з'явилися,
причин неявки не повідомили.
Відповідач подав через канцелярію суду
відзив на позовну заяву в якому просив
суд відмовитив задоволенні позовних
вимог. Свої заперечення мотивує тим, що
ПП „Артем" своїми діями жодним чином не
порушило права позивача. Ні позивач ні
третя особа не звертались до ПП „Артем"
з пропозицією про зміну умов договору
оренди, а відтак спір між сторонами
відсутній. Також відповідач
посилається на те, що позивачем не
підтверджено належним чином, що ЛКП
„Львівавтодор" є власником спірних
приміщень, а обраний позивачем спосіб
захисту суперечить ст. 16 ЦК України.

Враховуючи, що сторони були
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення, а
матеріалів справи достатньо для її
розгляду по суті, у відповідності до ст.
75 ГПК України суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні оголошено та
підписано вступну та резолютивну
частини рішення.

Суд дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності,
встановив наступне:

20.03.2000 року між ЛКП „Львівелектротранс"
(орендодавець) та ПП „Артем" (орендар)
було укладено договір №53/2000 оренди
нежитлового приміщення і обладнання за
умовами якого орендодавець передав а
орендар прийняв в користування
нежитлові приміщення в диспечерському
пункті за адресою: м.Львів,
вул.Є.Коновальця,109, які зняходились на
балансі ЛКП „Львівелектротранс".

19.03.2013 року Львівською міською радою на
10 сесії 6 скликання було прийнято
ухвалу про передачу нежитлових
приміщень з балансу ЛКП
„Львівелектротранс" на баланс ЛКП
„Львівавтодор" у відповідності до якої
нежитлові приміщення на вул.
Є.Коновальця,109 були передані ЛКП
„Львівавтодор" як внесок до статутного
фонду.

01.07.2013 року між ЛКП
„Львівелектротранс" та ЛКП
„Львівавтодор" було підписано Акт №1
прийому - передачі нежитлових
приміщень по вул. Є Коновальця, 109 у
м.Львові з балансу ЛКП
„Львівелектротранс" на баланс ЛКП
„Львівавтодор".

У зв'язку з тим, що нерухоме майно яке
позивач за умовами договору від 20.03.2000
року передав в оренду відповідачу в
подальшому було передано з балансу ЛКП
„Львівелектротранс" на баланс ЛКП
„Львівавтодор", позивач звернувся з
даним позовом та просить суд визнати
ЛКП „Львівавтодор" орендодавцем
згідно договору від 20.03.2000 року №53/2000.

Статтею 1 ГПК України передбачено,
що підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Як було зазначено вище позивач в
судове засідання жодного разу не
з»явився, вимог ухвали суду від 06.03.2014
року не виконав, а саме не
обґрунтував в чому полягає порушення
його прав. Проаналізувавши документи
які були долучені до позовної заяви ,
суд прийшов до висновку,що відповідач
не порушив жодним чином права
позивача,а відтак відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог.

Суд вважає за необхідне зазначити,що
відповідно до статті 5 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» орендодавцями є: Фонд
державного майна України, його
регіональні відділення та
представництва - щодо цілісних
майнових комплексів підприємств, їх
структурних підрозділів та нерухомого
майна, а також майна, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації),
що є державною власністю, крім майна, що
належить до майнового комплексу
Національної академії наук України та
галузевих академій наук, а також майна,
що належить вищим навчальним закладам
та/або науковим установам, що надається
в оренду науковим паркам та їхнім
партнерам;

органи, уповноважені Верховною Радою
Автономної Республіки Крим та органами
місцевого самоврядування управляти
майном, - щодо цілісних майнових
комплексів підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, яке
відповідно належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у
комунальній власності;

державне підприємство із забезпечення
функціонування дипломатичних
представництв та консульських установ
іноземних держав, представництв
міжнародних міжурядових організацій в
Україні Державного управління
справами - щодо нерухомого майна та
іншого окремого індивідуально
визначеного майна цього підприємства,
що передається дипломатичним
представництвам та консульським
установам іноземних держав,
представництвам міжнародних
міжурядових організацій в Україні.
Однак позивач не маючи в даний час
жодного відношення до спірного
майна має на меті визначити питання
передачі майна в оренду за
орендодавця, що прямо суперечить
вказаній нормі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст 12 ГПК
України господарськтим судам
підвідомчі справи у спорах , що
виникають при укладенні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів.

Суд неодноразово в ухвалах
зобов'язував позивача документально
підтвердити наявність спору з
відповідачем з врахуванням положень
ст. 12 ГПК України та обгрунтувати в чому
полягає порушення прав позивача. Однак
позивач в жодне з судових засідань не
зявився, вимог ухвал суду не виконав та
не довів яким чином відповідач порушив
його права і в чому саме полягало
порушення прав позивача.

Окрім того суд вважає, що позивачем
обрано неправильний спосіб захисту
цивільних прав.

Позивач просить суд визнати іншу
юридичну особу орендодавцем за
договором який укладено між двома
іншими юридичними особами, тобто
використовує такий спосіб захисту як:
„визнання орендодавцем".

Статтею 16 ЦК України передбачено
перелік способів захисту цивільних
прав:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Однак, ні законодавчими актами, ні
умовами договору не передбачено такого
способу захисту цивільних прав, як
„визнання орендодавцем".

Суд звертає увагу на те, що
відповідно до п 9.3 договору сторони
погодили, що зміна договору може мати
місце за погодженням сторін.

Згідно з ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладені обставини,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що в задоволенні позовних вимог слід
відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.16 ЦК України, ст. 5
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» ст. ст.1, 12, 28, 33 ,43,
44, 48, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог
Львівського комунального підприємства
„Львівелектротранс" до відповідача:
Приватного підприємства „Артем" за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Львівське комунальне
підприємство „Львівавтодор" про:
визнання ЛКП „Львівавтодор"
орендодавцем згідно договору від
20.03.2000 року №53/2000 - відмовити.

2. Рішення суду може бути
оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення складено
07.04.2014р.

Суддя
Запотічняк О.Д.