ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.03.14р. Справа № 904/9491/13За позовом
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства теплових
мереж "Криворіжтепломережа", м.Кривий
Ріг Дніпропетровська область

про стягнення 1 476 902,26 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача: Пац В.О., дов. №14-333 від
16.03.12р.;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі - позивач)
звернулось до господарського суду з
позовом, у якому просить стягнути з
Комунального підприємства теплових
мереж "Криворіжтепломережа" (далі -
відповідач) суму 52 793,19 грн. інфляційних,
163 993,26 грн. 3% річних, 916 526,79 грн. 7% штрафу,
343 589,03 грн. пені, а всього 1 476 902,26 грн.
заборгованості за порушення виконання
грошових зобов'язань по договору
№11-8ТТЕ на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.11р.

Відповідач надав відзив на позов,
вказує, що позивачем розраховано
розмір пені без врахування приписів п.1
ч.2 ст. 258 ГПК ЦК України, згідно якого
позовна давність щодо стягнення пені
становить 1 рік, таким чином згідно
наданого відповідачем контррозрахунку
сума пені становить 185 253,65 грн. Разом з
тим, посилаючись на важкий фінансовий
стан підприємства, відповідач просить
суд зменшити розмір пені до 25%, що
становить 46 313,41 грн. Також, у
зв'язку з тим, що загальний розмір
штрафних санкцій значно перевищує
розмір стягнутих з відповідача
збитків, відповідач просить суд
зменшити розмір штрафу до 1%, що
становить 9 165, 26 грн. До того ж,
посилаючись на те, що позивачем невірно
обрано період нарахування інфляційних
втрат, відповідач, заперечує проти
нарахування інфляційних у розмірі 52
793,19 грн., надав контррозрахунок, згідно
якого розмір інфляційних за період з
17.08.12р. по 28.02.13р. становить 32 058,26 грн.

Позивач заперечує проти відзиву
відповідача та наполягає на
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

встановив:

30.09.2011 року між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (продавець)
та Комунальним підприємством теплових
мереж "Криворіжтепломережа" (покупець)
був укладений договір на
купівлю-продаж природного газу №11-8ТЕ
(далі - Договір), у відповідності з
умовами якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у IV
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природний газ (за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на
митну територію України ПАТ
Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", діла - газ), для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах Договору (п.1.1 Договору).

На виконання умов Договору продавець
протягом періоду з липня 2012 року по
грудень 2012 року передав у власність
відповідачу імпортований природний
газ на загальну суму 48 170 130,05 грн., що
підтверджується відповідними актами
прийому-передачі природного газу з
підписами та відбитками печатки
підприємств обох сторін (а.с.38-46).

За умовами п.6.1 Договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Сторони є суб'єктами господарювання,
тому згідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193
Господарського кодексу України, до
прав і обов'язків сторін, що виникли на
підставі зазначеного договору є
господарськими зобов'язаннями, і мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Умовами ст. 530 ч. 1 ЦК України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання, а ст. 629 ЦК України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

На час розгляду спору відповідач не
надав господарському суду доказів
добровільної сплати спірної суми
заборгованості.

Вимоги ст.ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625
Цивільного кодексу України та ст.ст. 20,
216-220, 224-226 та 230 Господарського кодексу
України передбачають, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку передбачених
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
законами і договором, а держава
забезпечує захист прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів, зокрема, шляхом
присудження до виконання обов'язку в
натурі, відшкодування збитків та
застосування штрафних санкцій.

З огляду на те, що відповідач
несвоєчасно здійснював розрахунки за
поставлений позивачем газ, позивач на
підставі п.7.2 Договору, ч.2 ст.625 ЦК
України нарахував відповідачу суму 343
589,03 грн. пені, 163 993,26 грн. 3% річних, 916 526,79
грн. штрафу, 52 793, 19 грн. інфляційних, що
відображається в розрахунку позивача
(а.с.9-15).

Перевіривши нарахування позивача суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідач у відзиві на позов просить
суд застосувати строки позовної
давності до спірних вимог щодо
стягнення пені.

Згідно наданого відповідачем
контрозрахунку розмір пені складає 185
253,65 грн. Разом з тим, посилаючись на
важкий фінансовий стан підприємства,
відповідач просить суд зменшити розмір
пені до 25%, що становить 46 313,41 грн.

Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

З огляду на те, що позивач звернувся з
даним позовом до суду 30.11.13р. (а.с.83) та,
враховуючи строки позовної давності,
суд визнає нарахування пені до 30.11.12р.
такими, що були здійсненні позивачем
поза межами строків позовної давності.

Отже, суд вважає обґрунтованим
контрозрахунок відповідача, згідно
якого сума пені становить 185 253, 65 грн. за
період з 15.12.12. р. по 28.02.13 р.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, згідно п.3 ч.1 ст.83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право, зокрема, зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені) (п.3.17.4
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Так, частиною 1 ст. 233
Господарського кодексу України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Згідно з п.3 ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

В даному випадку суд вважає, що
відповідачем належними доказами
підтверджено, що підприємство
знаходиться в скрутному матеріальному
становищі. Крім того, штраф та пеня є
лише санкціями за невиконання
грошового зобов'язання, а не основним
боргом, а тому будувати на цих платежах
свої доходи та видатки позивач не може.

За викладених обставин,
враховуючи причину неналежного
виконання зобов'язання, а саме важкий
фінансовий стан підприємства, на який
посилається відповідач в
обґрунтування зменшення розміру пені
та штрафу, господарський суд вважає за
необхідне на підставі ч.2 ст.233
Господарського кодексу України та п.3
ч.1 ст.83 Господарського процесуального
кодексу України, зменшити розмір пені
та штрафу до 70% від належної до
стягнення суми, що буде становити суму
129 677,85 грн. пені та 641 568,75 грн. штрафу, а у
стягненні решти пені та штрафу -
відмовити.

Перевіривши здійснені позивачем
нарахування інфляційних, суд визнає їх
вірно розрахованими та вважає за
необхідне задовольнити розмір
інфляційних у повному обсязі.

Щодо наданого відповідачем
контррозрахунку інфляційних втрат, суд
зазначає наступне.

З огляду на вимоги частини першої
статті 47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми нарахувань у зв'язку з
порушенням грошового зобов'язання, не
виходячи при цьому за межі визначеного
позивачем періоду часу, протягом якого,
на думку позивача, мало місце
невиконання такого зобов'язання, та
зазначеного позивачем максимального
розміру відповідних нарахувань. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок. При
цьому суд в будь-якому випадку не
позбавлений права зобов'язати
відповідача здійснити і подати суду
контррозрахунок (зокрема, якщо
відповідач посилається на
неправильність розрахунку,
здійсненого позивачем).

Зазначене узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, наведеною у п.1.12 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань".

В обґрунтування своїх заперечень,
викладених у відзиві, відповідач
посилається на приписи статті 625
Цивільного кодексу України, за змістом
якої нарахування індексу інфляції
здійснюється за весь час прострочення.

Позивач здійснив нарахування
інфляційних за період з лютого 2012 року
по грудень 2012 року, тоді як
відповідачем надано контррозрахунок
інфляційних за період з 17.08.2012 року по
28.02.2013 року.

Згідно п.2 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.

З огляду на те, що позивачем не
заявлено клопотання про збільшення
періоду нарахування інфляційних втрат,
вихід за межі позовних вимог є
неможливим, а отже у задоволенні вимог
відповідача щодо стягнення
інфляційних за весь період
прострочення виконання зобов'язання
слід відмовити.

Щодо нарахування 3% річних, суд визнає
їх обґрунтованими, а отже такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору; одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається
крім випадків, передбачених законом.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч. 1 ст. 625 ЦК України), а в силу положень
ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.
20 Господарського кодексу України,
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів.

Викладене є підставою для
часткового задоволення позову.

Згідно ст. 49 ГПК України, сплата
судового збору в частині задоволених
позовних вимог покладається на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85, 115-118
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального
підприємства теплових мереж
"Криворіжтепломережа" (50000,
Дніпропетровська область, м. Кривий
Ріг, пр. Дежньова, 9; ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6; )
52 793,19 грн. (п'ятдесят дві тисячі сімсот
дев'яносто три грн. 19 коп.) інфляційних,
163 993,26 грн. (сто шістдесят три тисячі
дев'ятсот дев'яносто три грн. 26 коп.), 129
677,88 грн. (сто двадцять дев'ять тисяч
шістсот сімдесят сім грн. 88 коп.) пені, 641
568,75 грн. (шістсот сорок одна тисяча
п'ятсот шістдесят вісім грн. 75 коп.)
штрафу, 26 371,34 грн. (двадцять шість тисяч
триста сімдесят одна грн. 34 коп.)
судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання
судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
А.В.
Суховаров

Рішення підписано - 27.03.2014р.