ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.Справа № 916/2959/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Журавльова О.О., Лавренюк О.Т.,

при секретарі судового засідання:
Молодов В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_6, за довіреністю;

від відповідача: не з'явився,
повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торгово-промислова
спілка"

на рішення господарського суду
Одеської області від 16 грудня 2013 року

по справі №916/2959/13

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торгово-промислова
спілка"

про стягнення 26 549,27 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торгово-промислова
спілка" 26 549,27 грн. заборгованості за
перевезення вантажу.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 16 грудня 2013 року (суддя
Лічман Л.В.) позов задоволено, стягнуто
з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торгово-промислова
спілка" на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 25900 грн. 00 коп.
основного боргу, 649 грн. 27 коп. 3% річних
та 1720 грн. 50 коп. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновків про те, що
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача заборгованості є
обґрунтованими, оскільки ТОВ
„Торгово-промислова спілка" в
порушення приписів ст.ст.525,526,610,612,629 ЦК
України, ч.ч.1,7 ст.193, ст.307 ГК України,
умов Договорів-заявок не оплачено
вартість перевезень в загальній сумі
25900,00 грн., не дивлячись на те, що з
урахуванням ч.ч.1,2 ст.530 ЦК України та
змісту Договорів-заявок строк
виконання відповідних зобов'язань
настав, а тому має сплатити також 3%
річних у розмірі 649,27 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю „Торгово-промислова
спілка" звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду Одеської
області скасувати та прийняти нове
рішення, яким повернути сплачений ТОВ
«Торгово-промислова спілка» судовий
збір за подачу апеляційної скарги,
посилаючись на порушення судом
процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції не прийняв до уваги
справжність гарантійного листа від
08.12.2012 року, не досліджено його
оригінал, а використовував лише копію
роздруковану з Інтернет мережі.

З пояснень апелянта вбачається, що
спираючись на несправжній гарантійний
лист, суд безпідставно дійшов висновку
про не пропущення позивачем строку
позовної давності.

На думку апелянта, строк позовної
давності по всім заявкам сплив, а позов
подано після спливу строку.

Представник апелянта в судове
засідання не з'явився, хоча був
повідомлений належним чином про час,
дату та місце розгляду апеляційної
скарги, оскільки його явка не
визнавалась обов'язковою, судова
колегія дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги за
відсутністю представника відповідача.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.10.2012 р., 22.10.2012 р., 27.10.2012 р., 29.10.2012 р.,
30.10.2012 р., 31.10.2012 р., 08.11.2012 р. між ТОВ
„Торгово-промислова спілка" (Замовник)
та ФОП ОСОБА_3 (Перевізник) укладено
договори-заявки б/н на перевезення
вантажів (Договори-заявки), згідно умов
яких Перевізник зобов'язується
своєчасно надати технічно справний
автомобіль під завантаження та
здійснити з його допомогою перевезення
за маршрутом Великі копані - Нова
Каховка, а Замовник оплатити вартість
кожного перевезення в сумі 3700,00 грн. з
ПДВ по деяким Договорам-заявкам на
протязі 5-10 банківських днів після
отримання оригіналів документів, що
підтверджують перевезення, по деяким -
через 2-3 банківських днів після
отримання оригіналів документів, а по
іншим - після трьох виконаних рейсів,
без зазначення строку оплати, після
кожних трьох виконаних рейсів.

Договори-заявки підписані та скріплені
печатками контрагентів.

На виконання Договорів-заявок ФОП
ОСОБА_3 здійснив перевезення вантажів
за обумовленим сторонами маршрутом, що
підтверджується товарно-транспортними
накладними від 19.10.2012 р. серії 01ААБЛ №
173731, від 22.10.2012 р. серії 01ААБЛ № 173729, від
27.10.2012 р. серії 01ААБЛ № 173728, від 29.10.2012 р.
серії 01ААБЛ № 173727, від 30.10.2012 р. серії
01ААБЛ № 173723, від 31.10.2012 р. серії 01ААБФ №
221309, від 08.11.2012 р. серії 01ААБФ № 221314.

В свою чергу, ТОВ „Торгово-промислова
спілка" не оплатило вартість спожитих
ним послуг, що і стало підставою для
звернення ФОП ОСОБА_3 до суду з позовною
заявою в рамках провадження у даній
справі.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком
кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.909 ЦК України, за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами). Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору перевезення
вантажу.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін);
зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події; якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час; боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Пунктом першим ст. 612 та ст. 625
Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судова колегія повністю погоджується з
висновками суду першої інстанції про
обґрунтованість стягнення з
відповідача основного боргу в розмірі
25900 грн., оскільки наявність
заборгованості підтверджується
товарно-транспортними накладними,
тобто первинними бухгалтерськими
документами, які є доказом перевезення
вантажу позивачем на замовлення ТОВ
«Торгово-промислова спілка».

З матеріалів справи вбачається, що
11.01.2013 р. на адресу ТОВ
«Торгово-промислова спілка» (м. Одеса,
вул. Радісна,2/4) цінним листом з описом
вкладення №9320 було надіслано
первинні документи, які необхідні для
оплати та передбачені вищевказаними
угодами: договори-заявки,
рахунки-фактури, податкові накладні,
товарно-транспортні накладні,
видаткові накладні, реєстраційні
документи перевізника за кожним
договором-заявкою.

Однак, згідно листа УДППЗ «Укрпошта» №
378 від 16.12.2013 р. вказаний лист повернуто
01.02.2013 р. відправнику через невручення
та вручено у відділенні поштового
зв'язку Херсон-9 07.02.2013 за довіреністю
ОСОБА_5.(а.с.94)

Як роз'яснено в п.1.7 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" днем пред'явлення
вимоги кредитором слід вважати день, у
який боржник одержав надіслану йому
вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано
засобами поштового зв'язку і
підприємством зв'язку здійснено
повідомлення про неможливість
вручення поштового відправлення, то
днем пред'явлення вимоги є дата
оформлення названим підприємством
цього повідомлення.

Оскільки статтею 530 ЦК України не
визначена форма пред'явлення вимоги
кредитором, останній може здійснити
своє право як шляхом надіслання
платіжної вимоги-доручення, так і
шляхом звернення до боржника з листом,
телеграмою, надіслання йому рахунка
(рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо
боржник (відповідач) заперечує
одержання ним такої вимоги, кредитор
(позивач) зобов'язаний подати
господарському суду докази її
надіслання боржникові. Останній, зі
свого боку, не позбавлений права подати
докази неодержання ним вимоги
кредитора (наприклад, довідку
підприємства зв'язку про ненадходження
на адресу боржника відповідного
рекомендованого поштового
відправлення). Ухилення боржника від
одержання на підприємстві зв'язку
листа, що містив вимогу (відмова від
його прийняття, нез'явлення на
зазначене підприємство після
одержання його повідомлення про
надходження рекомендованого або
цінного листа) не дає підстав вважати
вимогу непред'явленою.

З огляду на вищенаведене, судова
колегія вважає, що днем пред'явлення
позивачем відповідачу вимоги є 01.02.2013 р.
- дата оформлення підприємством зв'язку
повідомлення про неможливість
вручення відповідачу пакету
документів для оплати, надісланим йому
11.01.2013 р. цінним листом з описом.

Отже, з урахуванням вищевикладеного,
саме з дати оформлення підприємством
зв'язку повідомлення про неможливість
вручення відповідачу пакету
документів для оплати, якою є 01.02.2013 р., у
відповідача виникли зобов'язання з
оплати наданих послуг.

Частиною З ст. 925 ЦК України
встановлено, що до вимог, що випливають
із договору перевезення вантажу,
застосовується позовна давність в 1
рік.

Таким чином, виходячи зі строків,
встановлених п.6 ч.2 ст.258, ст. 925 ЦК
України, колегія суддів дійшла
висновку про те, що ФОП ОСОБА_3 не
пропущено строк позовної давності,
оскільки саме з 01.02.2013 р. у відповідача
виник обов'язок сплатити спірну
заборгованість по всім
заявкам-договорам.

Враховуючи те, що договорами-заявками
встановлений різний порядок оплати
виконаних послуг, судова колегія
вважає за необхідне дослідити момент
настання обов'язку оплати за кожним
актом окремо.

Так, в договорах-заявках від 19.10.2012 року
та від 22.10.2012 року зазначено, що оплата
здійснюється після кожних трьох
виконаних рейсів, що не визначає
конкретний строк оплати. Тому судова
колегія вважає за необхідне в даному
випадку застосувати приписи ч.2 ст.530 ЦК
України, та враховуючи семиденний
строк виконання зобов'язання, порушене
право позивача за цими заявками
виникло 11.02.2013 року: 01.02.2013 +7 днів =
08.02.2013р., з урахуванням вихідних днів.

За договорами заявками від 27.10.2012р.,
29.10.2012р., 30.10.2012р., 31.10.21012р. строк оплати
за послуги встановлений на протязі 5-10
банківських днів після отримання
оригіналів товарно-транспортних
накладних, рахунків, актів виконаних
робіт. Отже, порушене право виникло
12.02.2013р., виходячи зі строку виконання
зобов'язання на протязі 5-10 банківських
днів з моменту отримання документів
(01.02.2013р. + 10 днів = 11.02.2013р.)

За заявкою від 08.11.2012 року порушене
право виникло 05.02.2013 року, виходячи зі
строку виконання зобов'язання на
протязі 2-3 банківських днів з моменту
отримання документів (01.02.2013р. + 3 дні =
04.02.2013 р.)

Таким чином, оскільки за вище
переліченими заявками право позивача
на звернення до суду виникло 11.02.2013р.,
12.02.2013р. та 05.02.2013 року відповідно, а
позивач звернувся до суду 30.10.2013 року,
як вбачається з відбитку печатки
Укрпошти на конверті, судова колегія
зазначає, що строк позовної давності
для звернення до суду позивачем не
пропущено.

При цьому, апеляційний суд не приймає в
якості доказу гарантійний лист ТОВ
«Торгово-промислова спілка» від 08.11.2012
року, згідно якого відповідач
гарантував оплату за послуги по
транспортуванню виноматеріалу, надані
позивачем в період з 19.10.2012 року по
08.11.2012 року в сумі 25900 грн. в строки до
14.11.2012 року включно та в повному обсязі,
оскільки, всупереч вимог ст. 36 ГПК
України, позивачем не надано до суду
оригіналу вказаного листа, а з копії
листа неможливо встановити його
справжність, та від кого саме він
надійшов.

Підсумовуючи викладене, оскільки, як
встановлено судом першої інстанції та
перевірено в ході апеляційного
розгляду, відповідачем не проведено
оплату за здійснені перевезення
товарів, доказів відсутності
заборгованості у порушення приписів
ст. 33 ГПК України, відповідач суду не
надав, а строк позовної давності для
звернення до суду не пропущено, тому
позовні вимоги в частині стягнення
боргу підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судова колегія перевірила розрахунок 3%
річних, нарахованих позивачем на суму
основної заборгованості та стягнутих
судом першої інстанції з відповідача,
та в цій частині штрафних санкцій
вважає за необхідне змінити рішення,
оскільки три відсотки річних
нараховуються з дати прострочення
виконання зобов'язання, як зазначено
вище,за кожним актом окремо.

Згідно перерахунку суду апеляційної
інстанції, три відсотки річних за
період з 09.02.2013 року по 01.10.2013 року
складають 494,43 грн..

За таких обставин, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду,
оскільки доводи апеляційної скарги не
доведені належними та допустимими
доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК
України, колегія суддів дійшла
висновку про наявність підстав,
передбачених ст.104 ГПК України, для
зміни рішення суду першої інстанції в
частині стягнення трьох відсотків
річних.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Торгово-промислова спілка"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської
області від 16 грудня 2013 року по справі
№916/2959/13 змінити в частині стягнення
суми 3% річних.

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торгово-промислова
спілка" про стягнення 26 549,27 грн.
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торгово-промислова
спілка" на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 3% річних в сумі
494,43 (чотириста дев'яносто чотири грн. 43
коп.) грн.

В решті позовних вимог рішення
господарського суду Одеської області
від 16 грудня 2013 року по справі №916/2959/13
залишити без змін.

Доручити господарському суду Одеської
області видати відповідні накази із
зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає чинності з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний
31.03.2014 року

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Суддя
О.О. Журавльов

Суддя
О.Т. Лавренюк