ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.Справа № 922/263/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Харків до Приватного
акціонерного товариства "Хлібзавод
"Салтівський", м.Харків про стягнення
106292,37 гривень за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність №405 від 23
квітня 2013 року)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2014 року позивач, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з приватного акціонерного
товариства "Хлібзавод "Салтівський"
(відповідача) суми заборгованості у
розмірі 106292,37 гривень. Заявлену вимогу
обґрунтував неналежним виконанням
відповідачем умов договору поставки
№30/06-ПР-8С, укладеного між сторонами 30
червня 2011 року. Крім того, позивач
просив суд стягнути з відповідача 2125,87
гривень судового збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 31 січня 2014 року
було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 18 лютого 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 лютого 2014
року було відкладено розгляд справи на
18 березня 2014 року.

14 березня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду
супровідним листом (вх.№8620) додаткові
документи на підтвердження заявлених
позовних вимог. Судом було досліджено
надані документи та долучено до
матеріалів справи.

17 березня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду заперечення (вх.№8931), в яких
зауважив, що позивачем не було надано
до позовної заяви первинних документів
на підтвердження факту здійснення
поставки товарів. Крім того, просив суд
розглядати справу без його участі.
Судом було досліджено надані
заперечення та долучено до матеріалів
справи.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 18 березня 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач у відкрите судове засідання
18 березня 2014 року свого представника не
направив. Про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, встановив
наступне.

30 червня 2011 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивачем)
та приватним акціонерним товариством
"Хлібзавод "Салтівський" (відповідачем)
було укладено договір поставки
№30/06-ПР-8С, дію якого було пролонговано
до 31 грудня 2013 року додатковою угодою
від 29 грудня 2012 року. Даний договір та
відповідну угоду було підписано
повноважними представниками з обох
сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов договору,
постачальник (позивача) зобов'язався
передати у власність покупця
(відповідача) товар, а покупець, в свою
чергу, зобов'язався прийняти
відповідний товар та оплатити його.

Постачальник передає товар у власність
покупця за цінами, які зазначаються в
накладних і є невід'ємною частиною
цього договору. Загальна сума договору
складається із сум вартості кожної
окремої партії товару, які вказуються в
накладних (п.п.3.1, 4.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач поставив відповідачу товар на
суму 106292,37 гривень, що підтверджуються
первинними документами, а саме,
наявними у матеріалах справи
довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей та
видатковими накладними.

Відповідно до п.5.2 договору, терміни
розрахунків за договором здійснюються
протягом 7 (семи) календарних днів з дня
поставки товару.

Відповідач, в свою чергу, отриманий
товар не оплатив.

Суд, проаналізувавши обставини,
вказані у позовній заяві, дійшов
висновку про те, що позивач виконав
свої зобов'язання за спірним договором
належним чином та у повному обсязі.
Проте, відповідач, в свою чергу,
зобов'язання за спірним договором не
виконав, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість перед позивачем у
розмірі 106292,37 гривень, яка до цього часу
залишається непогашеною.

До того ж, сума відповідної
заборгованості підтверджується
підписаним з обох сторін актом звірки
взаєморозрахунків за період з 01 січня
2013 року по 24 січня 2014 року (а.с.21-23).

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
106292,37 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.599, 612, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 193
Господарського кодексу України, та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства "Хлібзавод "Салтівський"
(61153, м.Харків, вул.Гвардійців
Широнінців, 1, , р/р
№1864 в АТ "Златобанк" у м.Києві, МФО
380612) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в АКБ "Золоті ворота",
МФО 351931) 106292,37 гривень заборгованості
та 2125,87 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24 березня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

справа №922/263/14