ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 лютого 2014 року Справа № 916/914/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіМалетича
М.М.,суддів:Козир Т.П., Кота О.В., Могил
С.К., Шевчук С.Р.,розглянувши
заявуПриватного підприємства
"Одеса-Інвест"про перегляд Верховним
Судом УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 04.11.2013у
справі№ 916/914/13за позовомУправління
обласної ради з майнових відносиндо1.
Приватного підприємства "Одеса-Інвест";
2. Одеського обласного комунального
підприємства "Видавництво
"Чорномор'я",провизнання недійсним
договору оренди майна,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 13.05.2013 у справі № 916/914/13,
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 22.08.2013, позовні вимоги
задоволені у повному обсязі; визнано
недійсним договір оренди майна від
01.12.2012, між Одеським обласним
комунальним підприємством
"Видавництво "Чорномор'я" та Приватним
підприємством "Одеса-Інвест".

Постановою Вищого господарського суду
України від 04.11.2013 у даній справі
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 22.08.2013 залишено
без змін.

Приватне підприємство "Одеса-Інвест"
звернулось із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
04.11.2013 у справі № 916/914/13, у якій просить
указану постанову скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 31.07.2013
у справі № 5020-30/2012, від 04.07.2013 у справі №
5020-28/2012, від 21.05.2009 у справі № 21/554, від
11.01.2012 у справі № 27/17-2206-2011, від 05.11.2012 у
справі № 5015/814/12, від 05.07.2012 у справі №
5019/2835/11, мотивовано неоднаковим
застосуванням Вищим господарським
судом України одних і тих самих норм
матеріального права, а саме: статей 5, 9
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", статті 215
Цивільного кодексу України, внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним відмовити в допуску
справи до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 11116 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) заява про перегляд судових
рішень господарських судів може бути
подана на підставі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої статті
11116 ГПК України) матиме місце в разі,
коли суд (суди) касаційної інстанції у
розгляді двох чи більше справ за
подібних предмета і підстав позову,
змісту позовних вимог та встановлених
судом фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 04.11.2013 у справі № 916/914/13,
про перегляд якої просить заявник,
Вищий господарський суд України
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
правових підстав для задоволення
позову про визнання недійсним договору
оренди майна, виходячи із встановлених
судами обставин справи про те, що
відповідач-2 займав монопольне
(домінуюче) становище з часткою 100% на
ринку поліграфічних послуг, проте
відповідачем-2 не отримано висновків
про можливість оренди та умов договору
оренди від територіального відділення
Антимонопольного комітету України;
належним орендодавцем за спірним
договором має бути саме Управління
обласної ради з майнових відносин, з
огляду на що сторонами при укладанні
договору оренди недотримані вимоги
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

Водночас у постановах від 31.07.2013 у
справі № 5020-30/2012, від 04.07.2013 у справі №
5020-28/2012 та від 05.07.2012 у справі № 5019/2835/11
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо відмови у задоволенні позову про
визнання недійсним договору оренди,
виходячи із встановлених судом
обставин справи про те, що:

- незважаючи на помилку позивача при
визначенні розміру орендної плати при
укладенні спірного договору оренди,
договір не можна визнати недійсним,
оскільки він містить усі істотні умови,
притаманні такому виду договорів та
був укладений з дотриманням усіх вимог,
які встановлені статтею 203 Цивільного
кодексу України (справа № 5020-30/2012);

- сторонами погоджено усі істотні умови
договору оренди; Фондом комунального
майна Севастопольської міської ради
при розрахунку орендної плати допущено
помилку, яка не є підставою для
визнання правочину недійсним; розмір
плати за оренду майна визначений
конкурсною комісією та затверджений
наказом Голови Фонду комунального
майна, який є чинним; відсутні
посилання позивача на інші обставини,
що спричинили визначення орендодавцем
заниженого розміру орендної плати
(справа № 5020-28/2012);

- сторони досягли згоди з усіх істотних
умов договору; орендні правовідносини
існували між сторонами за попередньо
укладеним договором, тобто, внаслідок
укладення спірного договору ці
правовідносини фактично продовжились;
приміщення використовувалося
орендарем за призначенням, тобто,
договір виконувався обома сторонами,
що свідчить про схвалення договору
юридичною особою; позивачем не
доведено факту непогодження укладання
спірного договору з керівництвом, адже,
обов'язок письмового погодження прямо
не встановлений Положенням про
технікум та наказом, на підставі якого
були надані повноваження т.в.о.
директора технікуму; не доведено за
допомогою належних засобів
доказування суперечність спірного
договору вимогам чинного
законодавства та порушення будь-яких
прав або охоронюваних законом
інтересів позивача внаслідок
укладення цього договору (справа №
5019/2835/11).

У постанові від 21.05.2009 у справі № 21/554
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо відмови у задоволенні позову про
спонукання до укладення договору
оренди цілісного майнового комплексу,
виходячи із встановлених судами
обставин справи про те, що органом
уповноваженим управляти державним
майном правомірно відмовлено в наданні
дозволу на оренду цілісного майнового
комплексу Державного підприємства
"Українська студія телевізійних
фільмів" ("Укртелефільм"); позивачем до
заяви про намір взяти в оренду майно, що
належить до державного власності, не
було додано документів, які подаються
орендодавцеві для укладення договору
оренди майна, що належить до державної
власності; наданий позивачем проект
договору оренди цілісного майнового
комплексу не містить передбачених
Законом України "Про оренду державного
та комунального майна" істотних умов.

Приймаючи постанову від 11.01.2012 у справі
№ 27/17 2206 2011 суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про задоволення
позову про визнання недійсним
договору. При цьому, суд касаційної
інстанції виходив із встановлених
судами обставин справи про те, що
спірний договір за своєю правовою
природою є договором оренди державного
майна; правовий режим оренди
державного майна регулюється Законом
України "Про оренду державного та
комунального майна"; положення
спірного договору суперечать вимогам
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

У постанові від 05.11.2012 у справі № 5015/814/12
суд касаційної інстанції погодився з
висновками суду першої інстанції про
визнання недійсним договору оренди
нежитлового приміщення та прилеглої
земельної ділянки, а також зобов'язання
відповідача-2 звільнити орендоване
приміщення, виходячи із встановлених
судом обставин справи про те, що
спірний договір укладено
відповідачами з порушенням приписів
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", Закону України
"Про оренду землі" та Земельного
кодексу України, оскільки відповідач-1
не є органом місцевого самоврядування
та не має повноважень на укладення
договорів оренди комунального майна та
земель, що відносяться до комунальної
власності; відповідних рішень в
установленому законом порядку
позивачем не приймалось. Суд
касаційної інстанції також зазначив,
що у даному випадку відсутні підстави
для застосування позовної давності.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

За таких обставин відсутні підстави
для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Приватному підприємству
"Одеса-Інвест" у допуску справи № 916/914/13
до провадження Верховного Суду
України.

Головуючий суддя М. Малетич Судді Т.
Козир О. Кот С. Могил С. Шевчук