ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Справа № 32/10

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Полякова Б.
М.суддів:Коваленка В. М., Короткевича О.
Є.(доповідач у справі)розглянувши
матеріали касаційної скарги
Львівсько-Волинського
воєнізованого гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загонуна
постанову та ухвалуЛьвівського
апеляційного господарського суду від
09.01.2014 року Господарського суду
Львівської області від 06.11.2013 рокуу
справі№ 32/10за
позовомЛьвівсько-Волинського
воєнізованого гірничорятувального
(аварійно-рятувального)
загонудоДержавного підприємства
"Львіввугілля"проСтягнення 310 811,52 грн.в
судовому засіданні взяли участь
представники :не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 06.11.2013 року у
справі №32/10 (суддя Сухович Ю.О.) в
задоволенні скарги
Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону на дії
(бездіяльність) Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 09.01.2014 року
(головуючий суддя: Гнатюк Г. М., судді:
Кравчук Н. М., Мирутенко О. Л.) ухвалу
господарського суду Львівської
області від 06.11.2013 року у справі №32/10
залишено без змін.

У касаційній скарзі скаржник просить
ухвалу місцевого господарського суду
від 6.11.2013 року та постанову суду
апеляційної інстанції від 9.011.2014 року
скасувати, оскільки при їх прийнятті
були порушені норми матеріального і
процесуального права та скасувати
постанову Головного управління
юстиції у Львівській області про
повернення виконавчого документа
стягувачеві.

Перевіривши матеріали справи та на
підставі встановлених в ній фактичних
обставин, проаналізувавши
правильність застосування
господарськими судами попередніх
судових інстанцій при прийнятті
оскаржуваних судових рішень норм
матеріального і процесуального права,
суд вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач звернувся до господарського
суду Львівської області з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості в розмірі 310 811,52 грн.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 16.02.2010 року
задоволено позовні вимоги
Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону та
стягнено з Державного підприємства
"Львіввугілля" на користь
Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону
заборгованості в сумі 310 811,52 грн., 3 108, 11
грн. державного мита та 236 витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

30.03.2010 року на виконання вищевказаного
рішення видано відповідний наказ, який
пред'явлений до виконання до Відділу
державної виконавчої служби
Червоноградського міськрайоного
управління юстиції.

Постановою від 26.11.2012 року Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області виконавче
провадження №19253903 прийнято до
виконання.

В ході виконання наказу, постановою
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області від 01.03.2013р.
накладено арешт на кошти боржника.

Згідно постанови державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області від 06.06.2013 року
наказ господарського суду Львівської
області від 30.03.2010 року повернуто
стягувачу на підставі п.9 ст.47, ст.50
Закону України "Про виконавче
провадження". Зокрема, державний
виконавець послався на п.3 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного, місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р.
№ 845 (із внесеними змінами постановами
№868 від 19.09.2012р. та № 45 від 30.01.2013р.), ст.52
Закону України "Про виконавче
ппровадження", наявність встановленої
Законом України "Про введення
мораторію на примусову реалізацію
майна" заборони щодо звернення
стягнення на майно чи кошти боржника.
При цьому, державний виконавець
зазначив, що вказаний виконавчий
документ може бути пред'явлений
повторно до виконання в строк до 06.06.2014
року.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, майно боржника є
державною власністю і закріплюється за
ним на праві повного господарського
відання. ДП "Львіввугілля" відноситься
до категорії підприємств, на які
поширюється дія Закону України "Про
введення мораторію на примусову
реалізацію майна" №2864-ІІІ від 29.11.2001
року.

В процесі здійснення виконавчого
провадження державним виконавцем
встановлено, що боржник має відкриті
рахунки в органах Казначейства.

Зважаючи на викладене, місцевий
господарський суд обґрунтовано дійшов
до висновку про правомірність
прийняття 06.06.2013 року державним
виконавцем Відділу ПВР управління ДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області, постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу у виконавчому провадженні
№19253903 про примусове виконання наказу
господарського суду Львівської
області №32/10 від 30.03.2010 року та
додержання вимог чинного
законодавства при здійсненні
виконавчих дій.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом та
пред'явлений до виконання до відділу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Згідно п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про
виконавчу службу", виконавчий документ,
на підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
наявна встановлена законом
заборона щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, якщо у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також
щодо проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Статтею 3 Закону України "Про виконавчу
службу" передбачено, що у випадках,
передбачених законом, рішення судів та
інших органів щодо стягнення коштів
виконуються органами доходів і
зборів, банками та іншими
фінансовими установами. Рішення
зазначених органів можуть
виконуватися відповідно до закону
також іншими органами, установами,
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

У відповідності до статті 3 вказаного
Закону, рішення про стягнення коштів
з державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Суд попередніх інстційвстановлено, що
майно боржника є державною власністю і
закріплюється за ним на праві повного
господарського відання. ДП
"Львіввугілля" відноситься до
категорії підприємств, на які
поширюється дія Закону України "Про
введення мораторію на примусову
реалізацію майна" №2864-ІІІ від 29.11.2001
року

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України №228 від 28.02.2002 року
«Про порядок складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ», бюджетне зобов'язання - це
будь яке здійснене відповідно до
бюджетного асигнування розміщення
замовлення, укладення договору,
придбання товару, послуги чи інших
аналогічних операцій протягом
бюджетного періоду, згідно з якими
необхідно здійснити платежі протягом
цього ж періоду або в майбутньому.

Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету
Міністрів України №845 від 03.08.2011 року
безспірне списання коштів з рахунків
розпорядників (бюджетних установ) та
одержувачів бюджетних коштів,
здійснюється в межах бюджетних
асигнувань передбачених у
затвердженому кошторисі або плані
використання бюджетних коштів та у
разі наявності на його рахунках для
обліку відкритих асигнувань (залишків
коштів на рахунках).

Відповідно до положень Закону України
"Про введення мораторію на примусову
реалізацію майна", під примусовою
реалізацією майна державних
підприємств розуміється відчуження
об'єктів нерухомого майна та інших
основних засобів виробництва, що
забезпечують ведення виробничої
діяльності цими підприємствами, а
також акцій (часток, паїв), що належать
державі в майні інших господарських
товариств і передані до статутних
фондів цих підприємств, якщо таке
відчуження здійснюється шляхом
звернення стягнення на майно боржника
за рішеннями, що підлягають виконанню
Державною виконавчою службою, крім
рішень щодо виплати заробітної плати
та інших виплат, що належать працівнику
у зв'язку із трудовими відносинами, та
рішень щодо зобов'язань боржника з
перерахування фондам
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
заборгованості із сплати внесків до
цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011
року та з перерахування органам
Пенсійного фонду України
заборгованості із сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно із положеннями п.3 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів,
затвердженого постановою КМУ №845 від
03.08.2011 року, рішення про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Згідно ст.1212 ГПК України, скарги на дії
чи бездіяльність органів державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів можуть бути подані стягувачем,
боржником або прокурором протягом
десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Суд вважає, що приймаючи оскаржувані
судові рішення, суди попередніх
судових інстанцій дійшли правильного
висновку про правомірність дій ВДВС
при винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві і
відсутність, у зв'язку з цим, підстав
для задоволення скарги позивача на дії
ВДВС.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно з'ясували та
перевірили всі обставини справи, дали
належну правову оцінку всім доказам та
прийняли законні судові рішення, які
необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу
Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону
залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 09.01.2014 року та
ухвалу господарського суду Львівської
області від 06.11.2013 року у справі № 32/10
залишити без змін.

Головуючий
Б. М. Поляков

Судді
В. М. Коваленко

О. Є. Короткевич