ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2014 р.Справа № 916/380/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Л.Е.
Кришиневській

за участю представників:

від позивача - Пенчева Г.М.,

від відповідача - Шкуренко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
„Транссервіс Інтернешнл" до
Виробничо-комерційної фірми „ОКО" (в
вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю) про стягнення
заборгованості у розмірі 55 304,94 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданнях суду 25.02.2014 р., 13.03.2014 р. та
24.02.2014 р. оголошувалась перерва в
порядку ч. 3 ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Транссервіс
Інтернешнл" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до
Виробничо-комерційної фірми „ОКО" (в
вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю) про стягнення
заборгованості у розмірі 55 304,94 грн.,
посилаючись на наступне.

04 червня 2008 р. між ТОВ „Транссервіс
Інтернешнл" (підрядник, позивач) в особі
виконавчого директора Голенбарського
І. Г. та ТОВ „Око" (замовник, відповідач)
в особі Татариної І. А. був укладений
договір N 04-05-08 на
вантажно-розвантажувальні роботи,
згідно з п. 1.1 якого ним врегульовано
взаємовідносини сторін при виконанні
підрядником доручення замовника з
організації та здійснення
вантажно-розвантажувальних робіт та
зберігання на території ДП „Одеський
морський торговельний порт" вантажів
за номенклатурою замовника.

Відповідно до п. 2.1.1 договору підрядник
зобов'язаний організувати якісне та
своєчасне виконання робіт,
передбачених у п. 1.1 договору за умови
100% передплати замовником підряднику
грошових коштів та наявності
виробничих можливостей.

Наразі позивачем було зазначено, що
відповідно до п. 2.1.10 договору на
підставі додатків до договору та
виставлених рахунків замовник
зобов'язався здійснювати передоплату
вартості послуг підприємств та
організацій, що приймають участь у
транспортному процесі, а також робіт та
послуг, здійснених та передбачених
даним договором.

Таким чином, позивач вказує, що за
вказаним договором замовник взяв на
себе обов'язок компенсувати усі
витрати, понесені як підрядником, так і
іншими підприємствами у зв'язку з
організацією та здійсненням
транспортування, навантаження,
розвантаження та зберігання вантажів з
морських суден.

Так, на підставі доручень замовника
підрядником було здійснено
розвантаження на території ДП „ОМТП"
вантажу („бананів у коробках") з судна
„Cloudy Вау" (дата рейсу-надання послуги -
10.02.2011 р.) вагою 2530,1305 т та 102, 5 т (транзит).
За ствердженнями позивача, загальна
вага вантажу склала 2632,6305 тон., при
цьому замовник не висловив будь-яких
заперечень щодо кількості та якості
виконаних замовником робіт. Згідно
погодженого тарифу загальна сума
послуг склала 313 678,05 грн., в т.ч. ПДВ 50250,51
грн. (рахунок № 12/02-11 від 07.01.2011 р.).

Як вказує позивач, на виконання свого
обов'язку з оплати за надані послуги
ТОВ „ОКО" здійснило оплату двома
платежами розміром 200000,00 грн. та 113768,05
грн. Однак, у зв'язку з погодними
умовами до організації розвантаження
судна „Cloudy Вау" 10.02.2011 р. ТОВ
„Транссервіс Інтернешнл" було
залучено ДП „ОМТП", яке здійснило
роботи з очищення каналів та акваторії
порту від льоду для проходження судна
„Cloudy Вау".

Наразі позивач посилається на те, що
Збірником тарифів на комплекс робіт,
пов'язаних з обробленням вантажів у
портах України, затвердженим наказом №
392 Мінтрансу України від 31.10.1995 р. (в
редакції від 27.12.2010 р., чинній на день
виконання робіт) зазначено, що льодовий
збір встановлено за роботу криголамів,
буксирів та інших плавзасобів, які
забезпечують проходження суден
каналами та акваторією порту (2.4.1).
Згідно з п. 2.4.2. Збірника льодовий збір
стягується з вантажовласника з кожної
тонни вантажу або з кожного контейнера,
що завозиться в порт або вивозиться з
порту.

Так, позивач зазначає, що на підставі
акту № 530095 Товариству з обмеженою
відповідальністю „Транссервіс
Інтернешнл" було виставлено з боку ДП
„ОМТП" рахунок № 530095 від 16.02.2011 р. щодо
стягнення сум льодового збору на
користь ДП „ОМТП" на суму 88 298,37 грн. В
свою чергу ТОВ „Транссервіс
Інтернешнл" за вказаним рахунком було
сплачено 88298,37 грн. на користь ДП „ОМТП",
що підтверджується випискою з рахунку
позивача від 29.03.2011 р.

Відтак, позивач зазначає, що у
загальній кількості вантажу 4599,012 тон,
щодо якого було надано послуги ДП
„ОМТП" по судну „Cloudy Вау", позивачем
надані послуги щодо вантажу ТОВ „ОКО" в
кількості 2632,6305 тон, що підтверджується
рахунком № 12/02-11 від 07.02.2011 р.

Наразі позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 903
Цивільного кодексу України та пп. 2.2.11
договору, відповідно до яких замовник
зобов'язаний відшкодовувати
підряднику додаткові витрати,
пов'язані зі здійсненням
вантажно-розвантажувальних робіт, та
на підставі сплаченого рахунку ДП
„ОМТП", у 2011 р. звернувся до ТОВ „ОКО" з
вимогою відшкодувати фактичні витрати
підрядника, пов'язані зі сплатою
льодового збору шляхом виставлення
відповідачеві рахунку № 19/02-11 від 10.02.2011
р. Загальна сума такого відшкодування
для ТОВ „ОКО" складає 50 938, 24 грн., в тому
числі 8489,71 грн. ПДВ, що вираховується
шляхом помноження загальної ваги
вантажу - 2632,6305 тон на ставку льодового
збору, що становить 16,124 грн. за 1 тону, та
суми ПДВ.

Як стверджує позивач, враховуючи те, що
за договором момент остаточного
розрахунку за надані позивачем послуги
чітко встановити неможливо, оплата
мала б бути здійснена відповідачем у
7-денний термін з моменту вимоги
позивача згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, тобто, до 17.02.2011 р.

Не отримавши оплати, ТОВ „Транссервіс
Інтернешнл" 25.10.2013 р. повторно
звернулося до ТОВ „ОКО" з вимогою про
сплату боргу, направивши
рекомендованим листом ТОВ „ОКО"
претензію про стягнення
заборгованості зі сплати льодового
збору. Отримання 30.10.2013 р. претензії
відповідачем підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Крім того, позивач, посилаючись на
приписи ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, та з огляду на прострочення
виконання відповідачем зобов'язання з
оплати суми льодового збору перед ДП
„ОМТП" 30.03.2011 р. здійснив розрахунок 3%
річних, що складаються 4366,70 грн.

Таким чином, позивач просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
у розмірі 55 304,94 грн., з яких 50 938,24 грн. -
сума основного боргу та 4 366,70 грн. - 3%
річних.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 08.02.2014 р. позовну заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Транссервіс
Інтернешнл" прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 916/380/14,
при цьому справу призначено до
розгляду в засіданні суду.

Відповідач позовні вимоги не визнає з
підстав, зазначених у відзиві на
позовну заяву (а.с. 60-61), посилаючись при
цьому на відсутність підписаного
позивачем та відповідачем акту
виконаних робіт, про який йдеться у п.
3.4. договору № 04-05-08, а також на те, що
відповідач не є власником вантажу,
розрахунки між
відповідачем/виконавцем та власниками
вантажу/замовниками закінчено. Крім
того, відповідач наголошує, що при
розрахунках не враховувались суми
льодового збору, які підлягали
компенсуванню позивачеві у зв'язку зі
сплатою ним таких сум ДП „ОМТП", т.я.
позивачем такі рахунки на сапату
льодового збору не виставлялись
відповідачеві. В свою чергу за
відсутністю врученого/надісланого
акту відповідач вважає неможливим
встановити момент, з якого починається
відповідальність відповідача у зв'язку
з несплатою, а за відсутністю своєчасно
врученого/надісланого рахунку
відсутня й відповідальність
відповідача для сплати 3% річних за
період 1043 днів, т.я. доказом про
надсилання рахунку є повідомлення до
рекомендованого листа з датою 31.10.2013 р.
Таким чином, відповідач просив суд
відмовити у задоволенні позову.

Позивач на вказані заперечення
позивача надав свої заперечення (а.с.
79-82), в яких вказує, що відсутність
підписаного між сторонами акту
виконаних робіт не спростовує факту
надання послуг та не звільняє
відповідача від зобов'язання сплатити
заборгованість.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

04 червня 2008 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
„Транссервіс Інтернешнл" (підрядник)
та Виробничо-комерційною фірмою „ОКО"
(в вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю) (замовник) був
укладений договір N 04-05-08 на
вантажно-розвантажувальні роботи, в п.
1.1 якого передбачено, що ним
регулюються взаємовідносини сторін
при виконанні позивачем як підрядником
доручення відповідача як замовника з
організації та здійснення
вантажно-розвантажувальних робіт та
зберігання на території ДП „Одеський
морський торговельний порт" вантажів
за номенклатурою замовника.

Згідно п. 1.2 вказаного договору
відповідач як замовник доручає, а
позивач як підрядник приймає на себе
зобов'язання з організації
вантажно-розвантажувальних робіт і
зберігання вантажів замовника на
території ДП „Одеський морський
торговельний порт" силами і технічними
засобами, придатними для вище
зазначених робіт. Експедитором вантажу
являється ТОВ „ОКО" (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 2.1.1 договору підрядник
зобов'язаний організувати якісне та
своєчасне виконання робіт,
передбачених у п. 1.1 договору за умови
100% передплати замовником підряднику
грошових коштів та наявності
виробничих можливостей.

За умовами п. 2.2.1 договору замовник
зобов'язаний здійснювати попередню 100%
оплату підряднику за обумовлюємі
роботи/послуги, які передбачені даним
договором.

Згідно з п. 2.1.10 (2.2.10) договору на
підставі додатків до договору та
виставлених рахунків замовник
зобов'язався здійснювати передоплату
вартості послуг підприємств та
організацій, що приймають участь у
транспортному процесі, а також робіт та
послуг, здійснених та передбачених
даним договором.

В п. 3.2. договору передбачено, що
нарахування платежів за роботи і
послуги, передбачені цим договором,
підрядник здійснює по ставкам і
тарифам, узгодженим сторонами у
додатках до цього договором, які
являються його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.3 договору замовник
здійснює 100% передоплату підряднику за
виконання робіт і послуг, передбачених
цим договором. Остаточний розрахунок
здійснюється на підставі акта
виконаних робіт не пізніше 3-х
банківських днів з моменту підписання
акта виконаних робіт замовником (п. 3.4
договору).

За положеннями п. 3.6 договору акт
виконаних робіт повинен бути
підписаний сторонами впродовж 5 днів
після фактичного надання послуги,
відмова від підписання акта виконаних
робіт повинна бути оформлена у
письмовому вигляді із зазначенням
причин такої відмови.

Вказаний договір укладено на строк до
31.12.2008 р. (п. 7.1 договору). В п. 7.2. договору,
якщо одна зі сторін за 30 днів до спливу
строку дії договору не повідомить іншу
сторону у письмовій формі про
розірвання договору, строк його дії
буде автоматично продовжуватись на
строк 1 (один) рік.

Як вказує позивач, з огляду на
положення п. 7.2. договору останній
неодноразово пролонгувався.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з аналізу умов укладеного між
сторонами по справі договору, останній
за своєю суттю відноситься до
договорів надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення глави 63 згідно ч. 2 ст. 901 цього
ж Кодексу можуть застосовуватися до
всіх договорів про надання послуг, якщо
це не суперечить суті зобов'язання.

Так, укладений між сторонами по справі
договір є підставою для виникнення у
сторін договору зобов'язань відповідно
до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509
ЦК України). В свою чергу згідно ст. 629 ЦК
України вказаний договір є
обов'язковим для виконання його
сторонами.

Ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України
визначено, що виконавець повинен
надати послугу особисто.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

У відповідності до норм ст. 632 ЦК
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Так, на підставі доручень замовника
підрядником було здійснено
розвантаження на території ДП „ОМТП"
вантажу („бананів у коробках") з судна
„Cloudy Вау" (дата рейсу-надання послуги -
10.02.2011 р.) вагою 2530,1305 т та 102, 5 т (транзит).
За ствердженнями позивача, загальна
вага вантажу склала 2632,6305 тон., при
цьому замовник не висловив будь-яких
заперечень щодо кількості та якості
виконаних замовником робіт. Згідно
погодженого тарифу загальна сума
послуг склала 313 678,05 грн., в т.ч. ПДВ 50250,51
грн. (рахунок № 12/02-11 від 07.01.2011 р.).

Як вказує позивач, на виконання свого
обов'язку з оплати за надані послуги
ТОВ „ОКО" здійснило оплату двома
платежами розміром 200000,00 грн. та 113768,05
грн. Однак, у зв'язку з погодними
умовами до організації розвантаження
судна „Cloudy Вау" 10.02.2011 р. ТОВ
„Транссервіс Інтернешнл" було
залучено ДП „ОМТП", яке здійснило
роботи з очищення каналів та акваторії
порту від льоду для проходження судна
„Cloudy Вау".

Наразі позивач посилається на те, що
Збірником тарифів на комплекс робіт,
пов'язаних з обробленням вантажів у
портах України, затвердженим наказом №
392 Мінтрансу України від 31.10.1995 р. (в
редакції від 27.12.2010 р., чинній на день
виконання робіт) зазначено, що льодовий
збір встановлено за роботу криголамів,
буксирів та інших плавзасобів, які
забезпечують проходження суден
каналами та акваторією порту (2.4.1).
Згідно з п. 2.4.2. Збірника льодовий збір
стягується з вантажовласника з кожної
тонни вантажу або з кожного контейнера,
що завозиться в порт або вивозиться з
порту.

Так, на підставі акту № 530095 Товариству
з обмеженою відповідальністю
„Транссервіс Інтернешнл" було
виставлено з боку ДП „ОМТП" рахунок №
530095 від 16.02.2011 р. щодо стягнення сум
льодового збору на користь ДП „ОМТП" на
суму 88 298,37 грн. В свою чергу ТОВ
„Транссервіс Інтернешнл" за вказаним
рахунком було сплачено 88298,37 грн. на
користь ДП „ОМТП", що підтверджується
випискою з рахунку позивача від 29.03.2011
р.

Відтак, позивач зазначає, що у
загальній кількості вантажу 4599,012 тон,
щодо якого було надано послуги ДП
„ОМТП" по судну „Cloudy Вау", позивачем
були надані послуги щодо вантажу ТОВ
„ОКО" в кількості 2632,6305 тон, що
підтверджується рахунком № 12/02-11 від
07.02.2011 р.

В свою чергу позивач звернувся до ТОВ
„ОКО" з претензію від 23.10.2013 р. про
стягнення заборгованості зі сплати
льодового збору вимогою про сплату
боргу, яка була отримана відповідачем
30.10.2013 р., що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

У зв'язку з неоплатою вказаної суми
бору позивачем пред'явлено позов до
відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позову
вказує, зокрема, на відсутність
підписаного між сторонами акту
виконаних робіт.

Позивач вказує, що в п. 1.1. договору №
КД-3889, укладеного між ним та ДП „ОМТП",
ТОВ „Транссервіс Інтернешнл"
визнавалось генеральним експедитором,
а не вантажовласником. Така умова
встановлена у договорі КД-3889 (та
продубльована у договорі № 04-05-08) з
метою якнайшвидшої компенсації витрат,
понесених підрядником на користь
вигодонабувача-експедитора за
договором, без звернення до пошуків
дійсного власника вантажу, який не є
стороною договору та інформацією щодо
якого підрядник не володіє. В
подальшому експедитор самостійно
стягує понесені ним витрати з
клієнта-вантажовласника.

Наразі позивач посилається на
положення Закону України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність", згідно з якими:

1) експедитори за дорученням
клієнтів здійснюють розрахунки з
портами, транспортними організаціями
за перевезення, перевалку, зберігання
вантажів (абз. 16 ст. 8);

2) у плату експедитору не
включаються витрати експедитора на
оплату послуг (робіт) інших осіб,
залучених до виконання договору
транспортного експедирування, на
оплату зборів (обов'язкових платежів),
що сплачуються при виконанні договору
транспортного експедирування (абз. 24
ст. 9).

3) експедитори мають право на
відшкодування в погоджених з клієнтом
обсягах додаткових витрат, що виникли в
нього при виконанні договору
транспортного експедирування, якщо
такі витрати здійснювалися в інтересах
клієнта (абз. 4 ст. 10).

Між тим вказані доводи позивача судом
оцінюються критично, оскільки за
умовами укладеного між сторонами по
справі договору відповідач як
підрядник зобов'язався за дорученням
відповідача як замовника надавати
послуги з організації та здійснення
вантажно-розвантажувальних робіт та
зберігання на території ДП „Одеський
морський торговельний порт" вантажів
за номенклатурою замовника (п. 1.1
договору).

Наразі поняття
„транспортно-експедиторська
діяльність" визначено в ч. 1 ст. 1 Закону
України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність" як підприємницька
діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів;

Згідно положень ст. 929 Цивільного
кодексу України за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням. Договором
транспортного експедирування може
бути передбачено надання додаткових
послуг, необхідних для доставки
вантажу (перевірка кількості та стану
вантажу, його завантаження та
вивантаження, сплата мита, зборів і
витрат, покладених на клієнта,
зберігання вантажу до його одержання у
пункті призначення, одержання
необхідних для експорту та імпорту
документів, виконання митних
формальностей тощо).

Наразі в п. 1.4. спірного договору
зазначено, що ТОВ „ОКО" (замовник) є
експедитором, а не власником вантажів.

З огляду на зміст укладеного між
сторонами по справі договору, позивача
було визначено саме підрядником, тому
виконання зобов'язань за вказаним
договором має бути здійснено
відповідно до умов вказаного договору.

Відповідно до п. 3.3. договору відповідач
мав сплачувати позивачу за
роботи/послуги 100% передплату, а
прикінцевий розрахунок відповідно до
п. 3.4. договору здійснюється на підставі
акту виконаних робіт не пізніш 3-х
банківських днів моменту підписання
акту виконаних робіт.

В силу статті 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання, при якому
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено умовами договору, актами
цивільного законодавства тощо.

Як було з'ясовано судом, відповідний
акт про надання позивачем відповідачу
послуг на спірну суму не складався, що
не спростовано позивачем.

Тим більш, як вже зазначалось, у разі
надання відповідної послуги за умовами
п. 3.6 договору сторонами впродовж 5 днів
після фактичного надання послуги мав
бути підписаний акт виконаних робіт, а
відмова від підписання такого акта
виконаних робіт повинна бути оформлена
у письмовому вигляді із зазначенням
причин такої відмови.

В свою чергу відсутність вказаного
акту свідчить про неотримання
відповідачем наданої з боку позивача
послуги. Той факт, що між позивачем та
ДП „ОМТП" був складений акт № 530095 про
надання послуг по льодовому збору
згідно договору № КД-3889, не свідчить
про надання цієї послуги позивачем та
її прийняття саме відповідачем за
умовами спірного договору.

Отже, за відсутністю доказів надання
позивачем послуг на спірну суму
відповідачу згідно договору N 04-05-08 на
вантажно-розвантажувальні роботи, про
що мав бути складений відповідний акт,
з підписанням якого у відповідача
виникає обов'язок сплатити надані
послуги з боку позивача, суд не вбачає
підстав виникнення у відповідача
обов'язку щодо сплати заявленої до
стягнення суми. Більш того, матеріали
справи не містять доказів виставлення
позивачем рахунку від 10.02.2011 р. за №
19/02-11, тому доводи позивача про те, що
вказаний рахунок направлявся
відповідачу у 2011 році є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю „Транссервіс
Інтернешнл" є необґрунтованими, не
відповідають фактичним обставинам та
вимогам чинного законодавства, у
зв'язку з чим не підлягають
задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по сплаті
судового збору, понесені позивачем при
подачі позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Транссервіс Інтернешнл" до
Виробничо-комерційної фірми „ОКО" (в
вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю) про стягнення
заборгованості у розмірі 55 304,94 грн.
відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 02.04.2014 р.

Суддя
Петров В.С.