ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Справа № 912/1484/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.суддів
:Грека Б.М., - (доповідача у справі), Палія
В.В.розглянувши у відкритому судо-вому
засіданні касаційну скаргуТовариства
з обмеженою відповідальністю
"Долинські об'єднані мережі"

на постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
06.02.14

у справі№912/1484/13господарського
судуКіровоградської областіза
позовомДочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз
України"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Долинські об'єднані
мережі"простягнення сумиза участю
представників від:позивачаПетренко
А.С. (дов. від 17.01.14)відповідачане
з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 20.11.13
(суддя Болгар Н.В.), залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
06.02.14 (колегія суддів у складі:
головуючого-судді Дмитренко А.К.,
суддів: Прокопенко А.Є., Крутовських
В.І.), визнано недійсним пункт 9.3
договору № 49/11-БО від 28.01.11, укладеного
дочірньою компанією "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" із Товариством з
обмеженою відповідальністю "Долинські
об'єднані мережі", в частині
нарахування неустойки за шість
місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Долинські об'єднані
мережі" на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 8207,47 грн.
інфляційних втрат, 72816,11 грн. річних,
55205,39 грн. пені, 3828,69 грн. судового збору.
В решті позову відмовлено.

Частково не погоджуючись з судовими
актами у справі, відповідач звернувся
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій просив їх
скасувати в частині стягнення з
відповідача 8207,47 грн. інфляційних
втрат, 72816,11 грн. річних, 55205,39 грн. пені,
та судового збору, посилаючись на
невірне застосування судами ст. 233
Господарського процесуального кодексу
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 28.01.11 між дочірньою компанією
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(постачальник) і Товариством з
обмеженою відповідальністю "Долинські
об'єднані мережі" (покупець) укладений
договір поставки природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання №49/11-БО.

На виконання договору поставки
природного газу постачальник за період
з січня 2011 року по квітень 2012 року
передав відповідачу природний газ на
суму 1693359,30 грн. Відповідач свої
зобов'язання за договором належним
чином не виконав, не здійснив повну
оплату отриманого природного газу у
строки, обумовлені договором, а
повністю розрахувався за спожитий газ
лише 21.12.12.

Позивачем заявлено до стягнення річні
за період з 21.02.12 по 21.12.12, сума яких
дорівнює 72816,11 грн., та інфляційні
втрати за період з березня 2011 року по
січень 2013 року, які становлять 8207,47 грн.
Розрахунок 3% річних та інфляційних
втрат перевірений судами та визнаний
правильним. Нарахування пені також
визнане правильним, втім, її розмір
зменшений на 50% на підстав ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України.

В своїй касаційній скарзі відповідач
просить скасувати судові акти та
прийняти нове, яким зменшити розмір
пені, інфляційних втрат та 3 % річних на
99,9 % з тих підстав, що Товариству з
обмеженою відповідальністю "Долинські
об'єднані мережі" не була відшкодована
сума коштів як різниця в тарифах.
Відповідач вважає, що його вини в
ситуації з приводу несвоєчасних
розрахунків за спожитий природний газ
немає.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає за необхідне
підтримати висновки судів попередніх
інстанцій з огляду на наступне.

Згідно ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо (п.
3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11 №
18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Враховуючи існування договору від 06.12.12
№ 640/517з-ГУ про організацію
взаєморозрахунків, укладеного між
територіальним органом казначейства у
Кіровоградській області, головним
фінансовим управлінням
Кіровоградської облдержадміністрації,
фінансовим управлінням Волинської
райдержадміністрації, Долинською
міською радою, товариством з обмеженою
відповідальністю "Долинські об'єднані
мережі", ДК "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" та Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України", який є
підставою для проведення розрахунків з
погашення заборгованості різниці в
тарифах, зокрема, на теплову енергію
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 11.06.12 № 517 "Про
затвердження Порядку та умов надання у
2012 році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" (а.с. 82-85), а також
враховуючи специфіку діяльності
товариства з обмеженою
відповідальністю "Долинські об'єднані
мережі" і те, що відповідач повністю
сплатив позивачеві борг за спожитий у
спірному періоді газ, судами визнано
даний випадок винятковим та зменшено
розмір пені за порушення відповідачем
грошового зобов'язання на 50%.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. Відповідач просить
зменшити неустойку не на 50 %, а на 99 %.
Втім, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
в даному випадку судами дотриманий
баланс інтересів сторін та правомірно
зменшено розмір неустойки, але лише на
50%. До того ж, як необхідність
використання права на зменшення
неустойки, так і розмір, до якого вона
підлягає зменшенню закон (ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, ст. 233 Господарського кодексу
України) відносить на розсуд суду.
Даний висновок судів судом касаційної
інстанції визнається вірним.

Щодо стягнення інфляційних та 3% річних,
то судами обґрунтовано відмовлено у їх
зменшенні, оскільки за змістом ст. 625
Цивільного кодексу України, інфляційні
втрати пов'язані з інфляційними
процесами в державі та за своєю
правовою природою є компенсацією за
понесені збитки, спричинені
знеціненням грошових коштів, а три
проценти річних - платою за
користування коштами, що не були
своєчасно сплачені боржником, то ні три
проценти річних, ні індекс інфляції
неможна розцінювати як заходи
відповідальності за порушення
зобов'язань та у зв'язку з цим відносити
до санкцій та зменшувати.

Отже, доводи касаційної скарги
спростовуються вищевикладеним та не
можуть бути підставою для скасування
постанови у справі, а тому, постанову
апеляційного господарського суду слід
залишити без змін, так як вона ухвалена
при повному з'ясуванні всіх обставин
справи та при вірному
правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Долинські
об'єднані мережі" залишити без
задоволення, постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 06.02.14 у справі
№912/1484/13 залишити без змін.

Головуючий - суддя В. І.
Дерепа

Судді Б. М. Грек

В. В. Палій