ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Справа № 910/14515/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів :

головуючого Овечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун В.Л.,за
участю представників:позивача
-Васютін А.Г.,відповідача -Тарасенко
Р.В.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуПАТ
"Укртрансгаз"на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
05.02.2014у справі№910/14515/13за позовомПАТ "СК
"Нова"доПАТ "Укртрансгаз" в особі філії
"Будівельно-монтажна фірма
"Укргазпромбуд"про відшкодування 24990
грн. шкоди в порядку регресу
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва
від 05.11.2013 (судді: Дупляк О.М., Капцова
Т.П., Марченко О.В.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05.02.2014 (судді:
Кондес Л.О., Ропій Л.М., Рябуха В.І.), позов
задоволено повністю у зв'язку з
обґрунтованістю позовних вимог.

ПАТ "Укртрансгаз" в поданій касаційній
скарзі просить рішення та постанову
скасувати, прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
а саме ч.2 ст.5 ЦК України, п.33.1.2 ст.33 та
п.38.1.1 ст.38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-страхової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів". Зокрема, скаржник вважає, що
редакцією Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-страхової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (далі - Закон), яка діяла на
момент звернення з позовом до суду, не
передбачено права страховика на
звернення з регресним позовом до
страхувальника в разі неповідомлення
останнім страховика про настання ДТП
не пізніше трьох робочих днів. Таким
чином, на думку заявника, закон в
редакції, чинній на момент подачі
позову, звільняє страхувальника від
цивільної відповідальності за
неповідомлення страховика протягом
трьох робочих днів про настання ДТП. У
зв'язку з цим скаржник вважає, що до
спірних правовідносин необхідно
застосовувати редакцію закону, яка
діяла на момент подачі позову, тобто
надати закону зворотної дії в часі.

Колегія суддів, перевіривши фактичні
обставини справи на предмет
правильності застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення присутніх у
засіданні представників сторін, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а оскаржувані рішення та
постанова - залишенню без змін з
наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення
про задоволення позову, апеляційний
господарський суд виходив з того, що:

01.07.2010р. маж ПАТ "СК "НОВА" (страховик) та
ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії
"Будівельно-монтажна фірма
"Укргазпромбуд" (страхувальник) було
укладено поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №ВЕ/4700046,
страхувальником за яким є відповідач, а
забезпечений транспортний засіб -
ЗІЛ-131, д.н. НОМЕР_1.

02.08.2010р. у м.Сколе на а/д №6 Київ-Чоп
сталася дорожньо-транспортна пригода
(дала - ДТП) за участю автомобілів:
ЗІЛ-131, д.н. НОМЕР_1, який належить на
праві власності відповідачу та
перебував під керуванням його
працівника, ОСОБА_6; АСU396294ШД, д.н.
НОМЕР_3, який належить на праві
власності Сколівській центральній
районній лікарні та перебував під
керуванням ОСОБА_7 та Mercedes, д.н. НОМЕР_4,
що належить ОСОБА_8 та перебував під
керуванням ОСОБА_9

Постановою Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 08.09.2010 у
справі №3-1103/2010р. ОСОБА_6 визнано винним
у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, притягнуто до адміністративної
відповідальності та застосовано
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн.

Внаслідок зазначеного ДТП було
пошкоджено застрахований позивачем
автомобіль Mercedes, д.н. НОМЕР_4.

Відповідно до звіту
автотоварознавчого дослідження по
визначенню вартості матеріального
збитку в результаті пошкодження
транспортного засобу Mercedes, д.н. НОМЕР_4
від 06.08.2010, вартість матеріального
збитку з урахуванням фізичного зносу
склала 56309,61 грн.

Позивач виплатив власнику
пошкодженого транспортного засобу 24990
грн. страхового відшкодування, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями №3062 від
05.04.2011 на суму 8330 грн., №0003377 від 12.04.2011 на
суму 8330 грн. та №0003590 від 19.04.2011 на суму
8330 грн.

Позивач, звертався до відповідача з
претензією про виплату страхового
відшкодування №942/0/17-11 від 20.04.2011.
Відповідач відповіді на таку заяву
позивачу не надіслав, у зв'язку з чим
позивач звернувся з позовом до суду.

Згідно зі ст.27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача, який сплатив
страхову виплату за завдану внаслідок
ДТП шкоду, перейшло право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Згідно з пп."ґ" п.38.1 ст.38 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено право страховика
за договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власника
транспортного засобу подати регресний
позов до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив ДТП, якщо він не
повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього
Закону.

У пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції, чинній на час
настання страхового випадку)
встановлено обов'язок учасників ДТП
вжити заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика, з яким було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, або, у випадках,
передбачених цим Законом, МТСБУ про
настання ДТП.

Варто зазначити, що неможливість
такого повідомлення має
підтверджуватись документально. Про
настання страхової події
страхувальник повідомив страховика
10.08.2010р., хоч мав повідомити в триденний
строк, тобто, до 05.08.2010р..

Таким чином, апеляційний суд погодився
з висновком суду першої інстанції про
те, що перебування водія ОСОБА_6 у
відрядженні не перешкоджало виконати
покладений на нього обов'язок щодо
повідомлення страховика про ДТП не
пізніше трьох робочих днів.

Колегія погоджується з висновками
апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно з п.38.1.1 ст.38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції, чинній на момент
вчинення ДТП) страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду зокрема, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього
Закону

Відповідно до пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції, чинній на момент
вчинення ДТП) учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані, зокрема, вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки судами попередніх інстанцій з
достовірністю встановлено, що про
настання страхової події, яка сталася
02.08.2010р., страхувальник повідомив
страховика лише 10.08.2010, то колегія
погоджується з висновками судів про
наявність підстав для задоволення
вимог страховика про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу зі свого страхувальника.

Стосовно посилань скаржника на те, що
до спірних правовідносин необхідно
застосовувати редакцію Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", яка діяла на момент подачі
позову, колегія вважає зазначити
наступне.

Згідно з п.38.1.1 ст.38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції, чинній на момент
подачі позову) страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, зокрема, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього
Закону.

Тобто зазначена правова норма
передбачає наявність у страховика
права на пред'явлення регресного
позову до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, у випадку неповідомлення
страхувальником про настання
дорожньо-транспортної пригоди у
встановлені строки.

Підпунктом 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції, чинній на момент
подачі позову) встановлено обов'язок
водія транспортного засобу, причетного
до такої пригоди, невідкладно, але не
пізніше трьох робочих днів з дня
настання ДТП, письмово надати
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про ДТП встановленого
МТСБУ зразка, а також відомості про
місцезнаходження свого транспортного
засобу та пошкодженого майна,
контактний телефон та свою адресу.

Судами попередніх інстанцій
правомірно враховано, що з системного
аналізу змісту вищенаведених норм
законодавства вбачається обов'язок
відповідача (страхувальника)
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику відомості
про ДТП, що відповідачем зроблено не
було.

Колегія враховує, що наведеної
правової позиції дотримується також
Вищий господарський суд України при
здійсненні касаційного перегляду
судових рішень господарських судів у
справах зі спорів, пов'язаних зі
стягненням страхового відшкодування в
порядку регресу (постанови ВГСУ від
26.12.2012 у справі №5011-22/10427-2012 та від 22.04.2013
у справі №5011-12/15483-2012).

Таким чином, колегія відхиляє
недоречні посилання заявника на
неузгодженість положень статей 33 та 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" в обґрунтування
неможливості виникнення у позивача
права на звернення до відповідача з
регресним позовом, оскільки таке право
на судовий захист прямо закріплено
законом і в даному випадку у суду
відсутні підстави для відмови у
захисті цивільного права позивача в
силу приписів ч.ч.1,3 ст.16 ЦК України.

Крім того, згідно з ч.7 ст.4 ГПК України
забороняється відмова у розгляді
справи з мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

При цьому, сама по собі неузгодженість
між нормами пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 та п.38.1.1 ст.38
Закону (в редакції, чинній на момент
подачі позову) не може бути підставою
для позбавлення страховика права на
регресний позов, на чому безпідставно
наполягає відповідач, так як не
спростовує встановлене статтею 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" загальне правило
про право страховика подати регресний
позов у разі недотримання строків і
умов повідомлення страхувальником про
ДТП.

Дійсно, згідно з ч.2 ст.5 ЦК України акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Однак, посилаючись на вказану норму в
обґрунтування своїх заперечень,
заявник помилково ототожнює право на
регресний позов з цивільною
відповідальністю особи.

З огляду на те, що чинною на момент
подачі позову редакцією Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не пом'якшено і не скасовано
цивільної відповідальності особи,
колегія відхиляє надумані твердження
заявника про необхідність надання
цьому закону зворотної дії в часі.

Зважаючи на вищенаведене, колегія не
вбачає підстав для скасування
постанови.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115,1117-11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 05.02.2014 у справі
№910/14515/13 залишити без змін, а касаційну
скаргу ПАТ "Укртрансгаз" - без
задоволення.

Головуючий, суддя
В.Овечкін

Судді:

Є.Чернов

В.Цвігун