ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

07.04.14р. Справа № 904/2139/14

Суддя господарського суду Крижний О.М.,
розглянувши матеріали

за позовом Акціонерного товариства
відкритого типу "Макіївський
універмаг", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Макіївський
універмаг", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у сумі 54
081,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство відкритого типу
"Макіївський універмаг" звернулось до
господарського суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Макіївський
універмаг" про стягнення на свою
користь заборгованості з оплати за
придбані транспортні засоби в розмірі
54 081,00 грн.

Розглянувши позовні матеріали суд
дійшов висновку, що позовна заява
підлягає поверненню з наступних
підстав.

1) Відповідно до п.2 ч.1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо у позовній заяві не вказано
повного найменування сторін, їх
поштових адрес.

У вступній частині позовній заяві
позивач зазначив, що відповідач
знаходиться за адресою: 49112, м.
Дніпропетровськ, вул. Електрична, 34,
однак, згідно даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Макіївський універмаг" має наступне
місцезнаходження: 83087, м. Донецьк, вул.
Бакинських комісарів, буд. 21.

Таким чином, позивачем не вказано
вірної адреси відповідача.

Відповідно до п.3.5. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»: недодержання вимог
статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини
першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і
додатків до позовної заяви тягне за
собою наслідки, передбачені статтею 63
ГПК. Так, позовна заява підлягає
поверненню без розгляду, якщо
позивачем не вказано повне
найменування сторін та їх поштових
адрес.

2) Відповідно до п.4 ч.1 ст.63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо не подано доказів сплати судового
збору у встановлених порядку та
розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору становить 2 відсотки ціни позову,
але не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

До позовної заяви позивач додав
клопотання про відстрочення сплати
судового збору, обґрунтоване тим, що
постановою господарського суду
Дніпропетровської області від 04.08.2009
року у справі № Б24/276-09 позивача визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру. Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 30.01.2014
року у справі № Б24/276-09 продовжено строк
ліквідаційної процедури на 6 місяців.
Позивач зазначає, що станом на день
звернення з позовом до суду на
ліквідаційному рахунку товариства
відсутні грошові кошти в розмірі
необхідному для оплати судового збору,
вказана обставина не дозволяє сплатити
судовий збір у повному обсязі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
судовий збір", враховуючи майновий стан
сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового
збору або звільнити від його сплати на
підставі, зазначеній у частині першій
цієї статті.

Таким чином, єдиною підставою для
вчинення судом зазначених у цій нормі
дій є врахування ним майнового стану
сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим
обставин, які свідчать про
неможливість або утруднення в
здійсненні оплати судового збору у
встановлених законом розмірах і в
строки, покладається на заінтересовану
сторону (п. 12 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
25.08.2011 року №01-06/1175/2011).

Додані позивачем до клопотання про
відстрочення сплати судового збору
матеріали в підтвердження його
майнового стану не є тими доказами, які
б об'єктивно підтверджували
неможливість оплати позивачем
судового збору.

У зв'язку з наведеним, суд не вбачає
підстав для задоволення клопотання
позивача та відстрочення сплати
судового збору.

3) Згідно зі ст. 56 Господарського
процесуального кодексу України
позивач, прокурор зобов'язані при
поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Позивач надав до позовної заяви
фіскальний чек № 0916 від 02.04.2014 року та
опис вкладення у цінний лист.

У зазначеному описі вкладення у цінний
лист, серед предметів, які направлені
відповідачу відсутня копія позовної
заяви, тому докази направлення
відповідачу копії позову з доданими до
нього документами відсутні.

До того ж, адреса відповідача,
зазначена в описі вкладенні не
відповідає даним Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, про які вказувалося
вище.

Пунктом 6 ч.1 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що не подання доказів
надсилання відповідачеві копії
позовної заяви і доданих до неї
документів є підставою для повернення
позовної заяви з додатками без
розгляду.

При чому, відповідно до законодавчої
техніки, використаної при
конструюванні ст.63 Господарського
процесуального кодексу України,
повернення позовної заяви без розгляду
у вказаному випадку є не правом, а
обов'язком суду.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод від
04.11.1950 року кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом. Згідно практики
Європейського суду з прав людини, яка є
джерелом права згідно ст.17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", - право на
справедливий суд охоплює не лише
стадію розгляду справи по суті, але
також дотримання всіх процедур, що
передбачені національним
законодавством і повинні відбуватися
до порушення провадження у справі.

Суд зазначає, що національним
законодавством України (ст.56 ГПК
України) передбачено забезпечення
права відповідача на інформацію про
подану позовну заяву та ознайомлення з
її змістом і доданими документами, а
також передбачено механізм реалізації
такого права - шляхом встановлення
обов'язку позивача надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів до порушення провадження у
справі.

Таким чином, право на справедливий суд,
передбачене ст. 6 Конвенції, включає в
себе обов'язок позивача належним чином
інформувати відповідача про подання
позову до суду шляхом направлення на
його адресу копії позовної заяви з
додатками. При чому, таке інформування
повинно бути здійснене позивачем до
порушення судом провадження по справі.
Отже, порушення провадження у справі до
виконання позивачем вказаного
обов'язку, не буде відповідати ст. 6
Конвенції.

Суд зазначає, що згідно правової
позиції Вищого господарського суду
України, викладеної, зокрема, у
Постанові від 04.12.2012 року по справі №
5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог
процесуального законодавства, які він
зобов'язаний вчиняти до подання позову,
не може здійснюватися після порушення
провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти
позовну заяву до розгляду, а потім
зобов'язувати позивача усувати вказані
недоліки.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
п.п.2, 4, 6 ч.1 ст.63, ст.86 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Додаток:

- позовна заява з додатками на 38
аркушах.

Суддя О.М. Крижний