ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

24 березня 2014 року
Справа № 913/1613/13

Провадження №17/913/1613/13

Суддя Фонова О.С., розглянувши
матеріали скарги Публічного
акціонерного товариства «Лисичанський
склозавод «Пролетарій» № 8/13 від 24.01.2014
на дії Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Лисичанський склозавод "Пролетарій", м.
Лисичанськ Луганської області

про стягнення 163738663 грн. 97 коп.

Орган виконання судових рішень - Відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України, м.
Київ

У засіданні брали участь:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Овчаренко Д.О.,
довіреність № 15 від 06.01.2014;

від Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України -Дашко Т.І., довіреність №
4.4.-03/4.4/1850 від 24.12.2013.

Обставини справи: Публічне акціонерне
товариство «Лисичанський склозавод
«Пролетарій» звернулось до
господарського суду Луганської
області зі скаргою № 8/13 від 24.01.2014 на
дії Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України (далі - ВПВР ДВС України), з
вимогами:

- визнати дії ВПВР ДВС України щодо не
направлення у передбачений законом
строк постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження № 41367292 від 30.12.2013 на
адресу ПАТ «Лисичанський склозавод
«Пролетарій» неправомірними;

- визнати незаконним рішення -
постанову старшого державного
виконавця ВПВР ДВС України Кеди М.В. від
30.12.2013 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№ 41367292;

- скасувати постанову старшого
державного виконавця ВПВР ДВС України
Кеди М.В. від 30.12.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження № 41367292;

- зняти арешт з майна ПАТ «Лисичанський
склозавод «Пролетарій», що накладено
згідно із постановою старшого
державного виконавця ВПВР ДВС України
Кеди М.В. від 30.12.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження № 41367292.

Представник відповідача у судовому
засіданні 24.03.2014 надав заяву №8/13 від
24.03.2014 про уточнення скарги, в якій
зазначив, що уточнює вимоги за скаргою
№ 8/13 від 24.01.2014 на дії Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(далі - ВПВР ДВС України), та просить суд:

- визнати дії ВПВР ДВС України щодо не
направлення у передбачений законом
строк постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження № 41367292 від 30.12.2013 на
адресу ПAT «Лисичанський склозавод
«Пролетарій» неправомірними;

- визнати нечинною постанову старшого
державного виконавця ВПВР ДВС України
Кеди М.В. від 30.12.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №41367292;

- скасувати постанову старшого
державного виконавця ВПВР ДВС України
Кеди М.В. від 30.12.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження № 41367292;

- зняти арешт з майна ПАТ «Лисичанський
склозавод «Пролетарій», що накладено
згідно постанови старшого державного
виконавця ВПВР ДВС України Кеди М.В. від
30.12.2013 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№ 41367292.

Вищезазначене уточнення Публічного
акціонерного товариства «Лисичанський
склозавод «Пролетарій» по скарзі
приймається судом до уваги та розгляду.

Представник ВПВР ДВС України у
судовому засіданні 13.03.2014 надав суду
заперечення на скаргу відповідача
№6053/9-4.3 від 13.03.2014, в якому зазначив, що
вимоги відповідача за скаргою є
безпідставними, а тому просив суд
відмовити скаржнику у задоволенні
скарги.

Представник позивача 19.03.2014 надав суду
відзив на скаргу №14/2-172 від 12.03.2014, в
якому зазначив, що скарга відповідача є
необґрунтованою та безпідставною, та
такою, що не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон),
накладення арешту на майно боржника
здійснюється державний виконавцем за
заявою стягувача. В свою чергу, у заяві
про відкриття виконавчого провадження
№ 41367292 від 30.12.2013, позивач просить
накласти арешт на кошти та майно
боржника. Отже, на думку позивача, при
винесенні постанови про арешт коштів
боржника від 30.12.2013 року ВП №41367292,
державний виконавець діяв в межах
чинного законодавства.

Крім того, позивач зазначив, що у нього
відсутні відомості щодо виконання
боржником рішення у даній справі, в
тому числі, і в добровільному порядку.

За таких обставин, позивач вважає, що
державним виконавцем при здійсненні
примусового виконання рішення у даній
справі були правомірно та законно
застосовані заходи примусового
виконання рішення, що полягають в
арешті коштів та іншого майна боржника.

Розглянувши матеріали справи, скаргу
та інші надані документи, суд

в с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду
Луганської області від 11.07.2013 по справі
№913/1613/13 позов задоволено частково,
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Лисичанський склозавод
"Пролетарій", на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
основний борг у сумі 142106785,61 грн., пені в
сумі 879704,99 грн., штрафу в сумі 994747,5 грн.,
3% річних у сумі 2388995,48 грн. та
інфляційних нарахувань у сумі 498358,00
грн., судовий збір у сумі 68820,00 грн. В
решті позовних вимог відмовлено.

Задоволено частково заяву Публічного
акціонерного товариства "Лисичанський
склозавод "Пролетарій" про відстрочку
виконання рішення господарського суду
Луганської області від 11.07.2013 у справі
№913/1613/13.

Відстрочено виконання рішення
господарського суду Луганської
області від 11.07.2013 у справі №913/1613/13
строком на 60 календарних місяців з дати
набрання рішенням законної сили.

На виконання зазначеного рішення
суду стягувачу був виданий наказ
№913/1613/13 від 23.09.2013.

Відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 30.12.2013 було відкрито виконавче
провадження № 41367292 з виконання наказу
господарського суду Луганської
області № 913/1613/13 від 23.09.2013, про
стягнення з Публічного акціонерного
товариство „Лисичанський склозавод
„Пролетарій" на користь Публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія" Нафтогаз України"
заборгованості у розмірі 146937411,58 грн.
Копія постанови була направлена ВПВР
ДВС України сторонам, згідно вимог
Закону.

03.01.2014 скаржником було отримано
постанову ВПВР ДВС України про
відкриття виконавчого провадження, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

30.12.2013, на підставі ст.ст. 25, 57 Закону,
державними виконавцем було винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Згідно відомостей ВПВР ДВС України,
14.01.2014 на адресу ВПВР ДВС України
надійшла заява боржника стосовно
зупинення виконавчого провадження №
41367292. (а.с. 17 т.1).

15.01.2014 заява скаржника була
передана на розгляд старшому
державному виконавцю ВПВР ДВС України
Кеда М.В.

Відповідач звернувся до суду зі
скаргою на дії ВПВР ДВС України, з
вимогами:

- визнати дії ВПВР ДВС України щодо не
направлення у передбачений законом
строк постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №41367292 від 30.12.2013 на
адресу ПAT «Лисичанський склозавод
«Пролетарій» неправомірними;

- визнати нечинною постанову старшого
державного виконавця ВПВР ДВС України
Кеди М.В. від 30.12.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №41367292;

- скасувати постанову старшого
державного виконавця ВПВР ДВС України
Кеди М.В. від 30.12.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №41367292;

- зняти арешт з майна ПАТ «Лисичанський
склозавод «Пролетарій», що накладено
згідно постанови старшого державного
виконавця ВПВР ДВС України Кеди М.В. від
30.12.2013 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№41367292.

В обґрунтування скарги, скаржник
зазначив, що 15.01.2014 на його адресу
надійшла постанова старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кеди М.В. від 30.12.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №41367292. Підставою для
винесення зазначеної постанови була
заява стягувача від 02.12.2013 про
накладання арешту на майно боржника,
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження, в
порядку ст.25 Закону.

Водночас, скаржник зазначає, що
рішенням господарського суду
Луганської області від 11.07.2013 у справі
№ 913/1613/13, яке було залишеного без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 10.09.2013, в
порядку ст.86 ГПК України задовольнив
заяву ПАТ «Лисичанський склозавод
«Пролетарій» та відстрочив виконання
рішення господарського суду
Луганської області у справі №913/1613/13
строком на 60 календарних місяців.

Тобто, відповідно до п.13 ст. 37 Закону,
державний виконавець повинен був
зупинити виконавче провадження в разі
надання судом, який видав виконавчий
документ, відстрочки виконання рішення
суду.

Як зазначає скаржник, постанову про
відкриття виконавчого провадження він
отримав 03.01.2014, та відразу - 03.01.2014 ним
було відправлено поштою до ВПВР ДВС
України заяву про зупинення
виконавчого провадження, на підставі
п.13 ст. 37 Закону, та копії рішення суду
першої та апеляційної інстанцій.

Згідно постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження на все майно, що
належить боржнику ВПВР ДВС України
було накладено арешт у межах суми
звернення стягнення - 146937411,58 грн. та
заборонено здійснювати відчуження
майна, яке належить боржнику.

До теперішнього часу ані відповіді, ані
відповідної постанови про зупинення
виконавчого провадження ВП № 41367292
боржник не отримав.

Скаржник вважає, що дії ВПВР ДВС
України щодо винесення та
несвоєчасного надіслання постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження є
порушенням норм Закону України «Про
виконавче провадження», і тому він був
вимушений звернутися до суду з даною
скаргою.

Згідно частини 1 статті 1212 ГПК України
скарга на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Водночас, в судому засіданні 10.02.2014 було
встановлено, що відповідач отримав
постанову Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 30.12.2013 про відкриття
виконавчого провадження № 41367292 03.01.2014,
як доказ цього, боржником був наданий
поштовий конверт з календарним
штемпелем.

Також, було встановлено, що відповідач
отримав постанову Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 30.12.2013 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження №41367292 тільки 15.01.2014.
Про що свідчить поштовий конверт з
календарним штемпелем дати
відправлення 11.01.2014 та номером
супровідного листа на конверті
13-0-34-6278/5-826/4.

Розглянувши матеріали справи, скаргу
та інші документи надані сторонами, які
прийняли участь у судовому засіданні,
суд дійшов висновку, що вимоги за
заявленою скаргою підлягають
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Так, частиною 1 статті 25 Закону
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно з частиною 4 статті 57 Закону,
копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим
фінансовим установам або органам,
зазначеним у частині другій цієї
статті. Постанова державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Судом встановлено, що органом
виконання рішення було порушено
приписи вказаної норми та надіслано
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№ 41367292 від 30.12.2013 тільки 11.01.2014, про що
свідчить календарний штемпель на
поштовому конверті, в якому надіслана
вказана постанова.

ВПВР ДВС України на підтвердження
правомірності надсилання постанови
надав суду копію витягу з журналу
вихідної кореспонденції, де зазначено,
що поштове відправлення за
№13-0-34-6278/5-826/4 було зареєстроване як
вихідна 31.12.2013.

Водночас, згідно даних на поштовому
конверті, в якому надійшов до скаржника
супровідний лист з постановою про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження № 41367292 від
30.12.2013, вбачається що поштове
відправлення №13-0-34-6278/5-826/4 було
відправлено 11.01.2014 (відтиск
календарного штемпеля на конверті).

З огляду на зазначене, суд критично
оцінює надані ВПВР ДВС України докази
вчасного направлення постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження № 41367292 від
30.12.2013 боржнику, а тому вважає, що дії
щодо невчасного направлення вказаної
постанови суперечать приписам Закону
України «Про виконавче провадження» та
підлягають визнанню незаконними.

Згідно абзаців 1-2 пункту 9.13 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
від 17.10.2012 №19 «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»,
за результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі
самостійно вчиняти ті чи інші дії,
пов'язані із здійсненням виконавчого
провадження, замість державного
виконавця (наприклад, відкривати або
закінчувати виконавче провадження),
але може зобов'язати державного
виконавця здійснити передбачені
законом дії, від вчинення яких той
безпідставно ухиляється.

Відповідно до ч.3 ст. 25 Закону,
виконавчий документ, виданий на
підставі рішення, яким надано
відстрочку виконання, приймається
державним виконавцем до виконання
після закінчення строку відстрочки в
межах строку, встановленого для його
пред'явлення.

Згідно з частиною 4 статті 57 Закону,
копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим
фінансовим установам або органам,
зазначеним у частині другій цієї
статті. Постанова державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Як зазначено у ч. 1 ст. 6 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Боржник просить також визнати
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№41367292 від 30.12.2013 нечинною, що є тотожним
визнанню недійсною. Отже, у зв'язку з
тим, що вказана постанова була винесена
без надання боржнику можливості для
добровільного виконання судового
рішення та без врахування відомостей
щодо відстрочення виконання рішення,
суд вважає за необхідне задовольнити
вимогу скаржника та визнати недійсною
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№41367292 від 30.12.2013, оскільки, ВПВР ДВС
України було порушено приписи
вищевказаних статей та по суті не
надано строку для оскарження і надання
інформації щодо наявності
відстрочення виконання рішення.

Вимога скаржника щодо скасування
постанови старшого державного
виконавця ВПВР ДВС України Кеди М.В. від
30.12.2013 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№41367292, є по суті тотожною вимозі щодо
визнання недійсною постанови старшого
державного виконавця ВПВР ДВС України
Кеди М.В. від 30.12.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №41367292, а тому з
урахуванням її задоволення, суд
відмовляє у задоволенні вимоги про
скасування постанови старшого
державного виконавця ВПВР ДВС України
Кеди М.В. від 30.12.2013 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №41367292.

Стосовно вимоги про зняття арешту з
майна ПАТ «Лисичанський склозавод
«Пролетарій», що накладено згідно
постанови старшого державного
виконавця ВПВР ДВС України Кеди М.В. від
30.12.2013 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№ 413672920 суд зазначає, що не може
самостійно виконати ті чи інші
процесуальні дії виконавчого
провадження. Тим більше, що визнання
нечинною постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №41367292 від 30.12.2013, має
наслідком для органу виконання рішень
його зняття. Отже, у задоволенні
вказаної вимоги слід також відмовити.

З огляду на вищевикладене, вимоги
скаржника за скаргою підлягають
задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2
Господарського процесуального кодексу
України, суд

у х в а л и в :

1. Скаргу Публічного акціонерного
товариства «Лисичанський склозавод
«Пролетарій» №8/13 від 24.01.2014 на дії
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
задовольнити частково.

2. Дії Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України щодо не направлення у
передбачений законом строк постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження № 41367292 від
30.12.2013 на адресу ПAT «Лисичанський
склозавод «Пролетарій», визнати
незаконними.

3. Постанову старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Кеди М.В. від 30.12.2013 про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження №41367292,
визнати нечинною.

4. В решті вимог скаржника - Публічного
акціонерного товариства «Лисичанський
склозавод «Пролетарій» за скаргою №8/13
від 24.01.2014 на дії Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, відмовити.

Суддя
О.С. Фонова