ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р.
Справа № 922/4596/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І.,
суддя Плужник О.В.

при секретарі Євтушенко В.В.

за участю представників сторін:

позивача - Крапивницький Я.І.

відповідача - Шмалій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№196Х/3-9) на рішення господарського суду
Харківської області від 24.12.13 у справі
№ 922/4596/13

за позовом Промислово-технічної
компанії у вигляді ТОВ "Агромат", м. Київ

до ТОВ "Будмен", м. Харків

про стягнення коштів199446,47 грн

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013р. позивач, промислово -
технічна компанія у вигляді ТОВ
"Агромат", звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача, ТОВ "Будмен" про стягнення
заборгованості за товар, поставлений
по видатковим накладним за період з
26.11.2010р. по 23.12.2010р., у загальній сумі
199446,47 грн.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що ним дійсно був
отриманий товар від позивача по
заявленим видатковим накладним, однак
такий товар є оплаченим, що
підтверджується платіжними
дорученнями.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 24.12.2013 р. по
справі №922/4596/13 ( суддя Яризько В.О.)
позові позовні вимоги задоволено
,стягнуто з відповідача основну
заборгованість у сумі 199446,47 грн.,
витрати по сплаті судового збору в сумі
3988,93 грн., з посиланням на не виконання
відповідачем зобов'язання по оплаті
грошових коштів за отриманий товар у
визначений законом строк.

Відповідач з рішенням господарського
суду не погоджується, вважає його
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
надав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким в позові відмовити.

У апеляційній скарзі зазначив, що
товар отриманий по зазначеним у позові
накладним оплачений,зокрема за період
з 6.12.2010р. по 27.05.2013 р. оплачені кошти на
суму 816204грн.38коп., заборгованості не
існує.

Позивач вважає рішення суду законним
та обґрунтованим, прийнятим відповідно
до норм чинного законодавства, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що оплата проведена
за товар, що поставлявся
раніше,наявність заборгованості
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків.

В судовому засіданні 17.02.2014р. оголошено
перерву до 03.03.2014 р. о 10 год.30
хв. для надання додаткових пояснень.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила, що
за видатковими накладними № 42185 від
26.11.2010р., № 42186 від 26.11.2010р., № 42188 від
26.11.2010р., № 42189 від 26.11.2010р., № 46556 від
03.12.2010р., № 51186 від 10.12.2010р., № 51187 від
10.12.2010р., № 55737 від 17.12.2010р., № 59570 від
23.12.2010р., № 59571 від 23.12.2010р. позивачем був
поставлений на адресу відповідача
товар - сантехніка на загальну суму
199491,47 грн.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є:
договори та інші правочини.

Згідно зі ст.ст. 202, 205, 207 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
двох або багатостороннім правочином
(договором) є погоджена дія двох або
більше сторін. Правочин може вчинятись
усно або в письмовій формі, сторони
мають право обирати форму правочину,
якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони, якщо він
підписаний сторонами.

Правочин до якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків ( ч. 2 ст. 205 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, між
сторонами укладений правочин маючий
ознаки поставки, сторони у видаткових
накладних та генеральній довіреності
№2 від 01.09.2010р. узгодили найменування
товару, його вартість та кількість, що є
істотними умовами зазначеного
договору та відповідає нормам діючого
законодавства.

Відповідно до ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Суд першої інстанції встановив, що
позивачем за зазначеними накладними
заявлена до стягнення сума 199446,47 грн.,
яка є меншою, ніж сума за накладними, що
є правом позивача, відповідач
підтвердив отримання товару від
позивача за вказаними видатковими
накладними та стверджує, що здійснив
оплату за поставлений товар.

Господарський суд обґрунтовано не
прийняв до уваги надані відповідачем
копії платіжних доручень за період з
06.12.2010р. по 27.05.2013р. про перерахування на
рахунок позивача коштів у загальній
сумі 816204,38 грн., в яких зазначено
призначення платежу - часткова сплата
згідно договору № 494Р від 15.05.2007р.,
часткова сплата згідно договору №
31-03/765 від 01.01.2009р.

Пояснення відповідача, в яких
зазначено, що призначення платежу в
наданих до суду платіжних дорученнях
зазначалося в автоматичному режимі
(можливо дані посилання робилися на
договори, укладені в минулому), однак
грошові кошти, які перераховувалися за
ними на поточний рахунок позивача,
перераховувалися в рахунок сплати за
сантехніку, в тому числі поставлену за
спірними видатковими накладними не
підтверджуються матеріалами справи.

При наявності помилок у платіжних
документах відповідач мав можливість
здійснити виправлення помилок у
встановленому законом порядку, що їм не
виконано.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Між позивачем та відповідачем був
складений акт звірки
взаєморозрахунків станом на 18.02.2013р.,
який свідчить, що між сторонами
існували господарські відносини з
16.08.2006р., остання поставка товару
здійснена 23.12.2010р. та підтверджує
наявність заборгованості відповідача.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що протягом даного часу
позивачем на адресу відповідача
поставлявся товар, який оплачувався
відповідачем частково, за даними
відповідача станом на 18.02.2013р.
позивачем поставлений товар на
загальну суму 7009407,13 грн., а оплачений на
суму 6707602,62 грн., у зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 301804,51 грн., а за
даними позивача така заборгованість
складає 318923,18 грн., різниця складає
17118,67 грн.

Як вбачається з наданих платіжних
доручень, після складання акту звірки
відповідачем здійснена одна оплата, а
саме платіжним дорученням № 03 092 від
27.05.2013р. на суму 3512,17 грн., тобто загальна
заборгованість відповідача перед
позивачем за отриманий товар є більшою,
ніж заявлена позивачем до стягнення.
Позивач зазначає, що ним заявлена лише
заборгованість в межах строків
позовної давності.

Суд першої інстанції обгрунтовано
встановив, що позивачем при отриманні
грошових коштів від відповідача
правомірно зараховувались такі
надходження в рахунок погашення
заборгованості, яка виникла раніше, а
за таких обставин вважав
необґрунтованими посилання
відповідача на те, що згідно наданих
ним платіжних доручень оплачений товар
в тому числі за спірними видатковими
накладними.

Посилання відповідача на те, що акт
звірки розрахунків не є належним
доказом наявності заборгованості
безпідставно та спростовується
матеріалами справи, зокрема в акті
звірки взаємних розрахунків містяться
відомості щодо передачі товару та його
оплати.

Колегія суддів вважає, що відповідач не
надав доказів оплати товару отриманого
за зазначеними накладними.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що відповідач
не виконав зобов'язання по
оплаті грошових коштів за отриманий
товар у визначений законом строк та
задовольнив позов в частині стягнення
основного боргу у сумі 199446,47 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, що
відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи, а мотиви
відповідача не можуть бути підставою
для його скасування, керуючись ст.ст.
11,202,205,207, 692,712 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК
України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 24.12 .2013 р. по
справі №922/4596/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції: Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписаний 11
березня 2014р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.