КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Справа№ 910/25964

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 12.03.2014
року розглянувши матеріали
апеляційної скарги

товариства з обмеженою
відповідальністю «Будімекс Автодор»

на рішення господарського суду міста
Києва від 18.09.2013 року

у справі №910/25964 (головуючий суддя
Цюкало Ю.В., судді Котков О.В., Ломака
В.С.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Хюпо
Альпе-Адріа-Лізинг»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Будімекс Автодор»

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - ОСОБА_2

про стягнення 19 455 617,30 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.09.2013 року у справі №910/25964
позов задоволено у повному обсязі.
Вирішено стягнути з ТОВ «Будімекс
автодор» на користь ТОВ «Хюпо
Альпе-Адріа-Лізинг» заборгованість з
лізингових платежів у сумі 14 875 515,88 грн.,
пеню у сумі 2 133 777,31 грн., штрафи у сумі 325
788,64 грн., 3% річних у сумі 691 360,45 грн.,
індекс інфляції у сумі 343 079,82 грн. та
реальні збитки в сумі 1 086 095,20 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 18.09.2013 року у справі №910/25964
повністю та припинити провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.10.2013 року у
справі №910/25964 апеляційну скаргу ТОВ
«Будімекс Автодор» прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду в судовому засіданні 11.12.2013
року за участю уповноважених
представників сторін.

18.12.2013 року до Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив, в якому останній
просив оскаржуване рішення залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Представник позивача в судовому
засіданні 12.03.2014 року надав усні
пояснення, якими заперечив проти
доводів викладених в скарзі та просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Представники відповідача та третьої
особи у судове засідання не з'явились,
про причини неявки колегію суддів
апеляційної інстанції не повідомили,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду, дійшла висновку
про можливість розгляду справи за
відсутності представників відповідача
та третьої особи.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 27.03.2008 року між ТОВ
«Хюпо Альпе-Адріа-Лізинг» (далі -
лізингодавець) та ТОВ «Будімекс
Автодор» (далі - лізингоодержувач) було
укладено договір фінансового лізингу
№023-03/2008-С (далі - договір), відповідно до
умов якого лізингодавець приймає на
себе зобов'язання придбати предмет
лізингу у власність від продавця
(відповідно до встановлених
лізингоодержувачем специфікацій та
умов, передбачених у цьому договорі,
зокрема у специфікації) та передати
предмет лізингу у користування
лізингоодержувачу на строк та на
умовах фінансового лізингу, визначених
цим договором, з урахуванням того, що
продавець був обраний
лізингоодержувачем (п. 1.1. договору).

На виконання умов договору, 05.05.2008 року,
19.05.2008 року, 08.07.2008 року, 18.07.2008 року та
03.09.2008 року сторонами укладено додатки
№3/1а, №3/1б, №3/1в, №3/1г та №3/2 (акти
прийому-передачі), за якими
лізингодавець передав, а
лізингоодержувач прийняв предмет
лізингу.

Відповідно до п. 3.2. договору
лізингоодержувач зобов'язується
своєчасно сплачувати лізингодавцю всі
передбачені цим договором платежі.

Додатками №4/1а від 05.05.2008 року, №4/1б від
19.05.2008 року, №4/1в від 08.07.2008 року, №4/1г
від 18.07.2008 року та №4/2 від 03.09.2008 року (в
редакціях додаткових угод) сторонами
було погоджено графік сплати
лізингових платежів.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідачем, всупереч
умовам п. 3.2. договору та зазначених
вище додатків до нього, не виконано
зобов'язання щодо сплати лізингових
платежів на суму 14 875 515,88 грн., що
підтверджується мотивованим детальним
розрахунком заборгованості,
витребуваним судом апеляційної
інстанції.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 та ч. 1 ст. 16
Закону України «Про фінансовий лізинг»
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі в порядку, встановленому
договором.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Однак, матеріали справи не містять
будь-яких доказів погашення вказаної
вище заборгованості відповідачем
перед позивачем відповідно до умов
договору фінансового лізингу №023-03/2008-С
від 27.03.2008 року.

З огляду на вказане, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції правомірно задоволено
позовні вимоги про стягнення з ТОВ
«Будімекс автодор» на користь ТОВ
«Хюпо Альпе-Адріа-Лізинг»
заборгованості з лізингових платежів у
сумі 14 875 515,88 грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача індексу
інфляції у сумі 343 079,82 грн., 3% річних у
сумі 691 360,45 грн., пені у сумі 2 133 777,31 грн.
та штрафу у сумі 325 788,64 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 3.16. договору передбачено, якщо
лізингоодержувач своєчасно не сплачує
лізингові платежі та інші платежі,
передбачені цим договором, він
зобов'язаний сплатити лізингодавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, яка діє на момент
прострочення грошового зобов'язання,
від суми заборгованості за кожний день
затримки платежу та припиняє
нараховуватися в той день, коли
лізингоодержувач повністю сплатить
прострочене грошове зобов'язання (п. 3.17.
договору).

Також, крім порушення своїх зобов'язань
за договором щодо своєчасної оплати
лізингових платежів відповідач
порушив умови договору, за порушення
яких згідно розділу 17 договору у
кожному випадку порушення
лізингоодержувач зобов'язаний
сплатити штраф.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання зобов'язання
щодо своєчасної та повної оплати
лізингових платежів, колегія суддів
дійшла висновку про правомірність
стягнення судом першої інстанції з
відповідача на користь позивача
індексу інфляції у сумі 343 079,82 грн., 3%
річних у сумі 691 360,45 грн., пені у сумі 2 133
777,31 грн. та штрафу у сумі 325 788,64 грн. При
цьому, судом апеляційної інстанції
перевірено розрахунки інфляційних
нарахувань, 3% річних, пені та штрафу,
здійснені місцевим господарським
судом, та встановлено їх арифметичну
правильність.

Щодо стягнення реальних збитків в сумі
1 086 095,20 грн., колегія суддів зазначає
наступне.

У зв'язку з грубим порушенням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором фінансового лізингу щодо
своєчасної та повної оплати лізингових
платежів лізингодавець, керуючись п. 2
ст. 7 Закону України «Про фінансовий
лізинг», з метою повернення у
примусовому порядку належного йому на
праві приватної власності майна було
ініційовано вчинення на договорі
фінансового лізингу приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3
виконавчого напису від 11.11.2011 року,
зареєстрованого в реєстрі за №3359.

18.01.2012 року у примусовому порядку
органом державної виконавчої служби
було вилучено у відповідача та
передано представнику позивача
предмети лізингу, що підтверджується
актами державного виконавця.

З метою транспортування вилучених у
примусовому порядку предметів лізингу
позивачем було укладено договір про
транспортно-експедиторське
обслуговування №01/12 від 16.01.2012 року з
ТОВ «Колективне автотранспортне
підприємство №7477».

На виконання зазначеного договору,
18.01.2012 року було здійснено перевезення
вилученого майна позивача, що
підтверджується актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) від 18.01.2012 року.

24.04.2012 року між позивачем та ПП «СЕМ»
було укладено договір про виконання
робіт №0326/12 з метою здійснення
дефектних, діагностичних,
монтажно-розвантажувальних робіт та
консервації асфальтозмішувальної
установки МВА 160 (заводський №100861),
необхідних з метою повернення предмета
лізингу позивачу.

Після проведення підготовчих робіт з
перевірки асфальтозмішувальної
установки МВА 160 (заводський №100861) на
комплектність, наявність дефектів,
працездатність та знос, що
підтверджується актом здачі-прийняття
робіт №ОУ-0000002 від 30.04.2012 року та
Дефектацией по асфальтному заводу
«Benningghoven 160» (Украина) (п. 9) було виявлено
ряд недоліків (нестач), зокрема:
відсутність дисків у кількості 16 шт.,
шин у кількості 28 шт., колісних гайок у
кількості 15 шт.

У зв'язку із зазначеними недоліками,
28.05.2012 року позивач на підставі
договору купівлі-продажу №28/05/12
придбав у продавця - ФОП ОСОБА_4,
автошини (28 шт.), диски колісні (16 шт.),
гайки (15 шт.), що підтверджується
видатковою накладною №РН-0000015 від
30.05.2012 року.

Також, у період з 28.05.2012 року по 14.06.2012
року ПП «СЕМ» на підставі договору про
виконання робіт №0326/12 від 24.04.2012 року
було проведено роботи по демонтажу,
транспортуванню з території
відповідача та консервації
асфальтозмішувальної установки МВА 160
(заводський номер №100861), що
підтверджується листом вих. №0620/1 від
20.06.2012 року із додатком (види робіт) та
актом здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №ОУ-0000004 від 14.06.2012 року.

02.07.2012 року між відповідачем та
позивачем було укладено акт
прийому-передачі, згідно якого було
повернуто позивачу
асфальтозмішувальну установку МВА 160
(заводський номер №100861) за наявності
чисельних недоліків (недостач), що були
зафіксовані в п.3 відповідного акта.

Відповідно до п. 19.4. договору
лізингоодержувач зобов'язаний
передати предмет лізингу
відремонтованим, в технічно справному
стані, у тій же комплектації, в якій він
був отриманий, разом з усіма
поліпшеннями, які не віддільні від
предмета лізингу. Якщо стан предмета
лізингу, що повертається, не відповідає
вимогам, зазначеним у цьому пункті
договору, лізингоодержувач
зобов'язаний за свій рахунок усунути
дефекти предмета лізингу у сервісному
центрі, авторизованому виробником, або
компенсувати наперед майбутні витрати
лізингодавця на відновлення предмета
лізингу.

Всі витрати, пов'язані з консервацією,
демонтажем, пакуванням,
транспортуванням, зберіганням й інші
витрати, пов'язані з передачею предмета
лізингу лізингодавцю, здійснення всіх
дій у цьому зв'язку, а також всі ризики
до моменту такої передачі,
покладаються на лізингоодержувача
(п.19.5. договору).

З огляду на викладене, враховуючи
порушення відповідачем своїх
договірних зобов'язань, позивач поніс
реальні збитки на суму 1 086 095,20 грн., що
включає оплату послуг приватного
нотаріуса, оплату послуг ТОВ
«Колективне автотранспортне
підприємство №7477» щодо перевезення
вилучених у примусовому порядку
предметів лізингу, оплату товару (шин,
дисків, гайок), оплату послуг ПП «СЕМ»
щодо проведення дефектних робіт.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача реальних збитків на суму 1 086
095,20 грн.

Крім того, доводи скаржника про
припинення провадження у справі,
колегією суддів відхиляються, виходячи
з наступного.

У своїй апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що господарським
судом міста Києва вже розглядалась
справа №4/47 за позовом ТОВ «Хюпо
Альпе-Адріа-Лізинг» до ТОВ «Будімекс
автодор» та ТОВ «Будімекс» про
стягнення заборгованості за договором
фінансового лізингу №023-03/2008-С, якою
було вирішено спір між тими ж сторонами
і про той же предмет спору, що і в даній
справі №910/25964. Розгляд даної справи
№4/47 завершився укладенням мирової
угоди, яка затверджена ухвалою
господарського суду міста Києва від
03.06.2010 року.

Проте, як слідує із ухвали
господарського суду міста Києва у
справі від 03.06.2010 року, заборгованість,
що була предметом розгляду у цій
справі, виникла у зв'язку з
невиконанням умов договору
фінансового лізингу згідно
виставлених рахунків за період з 27.03.2008
року по 31.05.2010 року, що складає 17 555 245,94
грн.

Після затвердження ухвалою
господарського суду міста Києва від
03.06.2010 року у справі №4/47 відповідної
мирової угоди договір фінансового
лізингу №023-03/2008-С від 27.03.2008 року
продовжив свою дію. Невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
вказаним договором призвело до
утворення нової заборгованості.

У зв'язку з чим, предметом спору у
справі №910/25964 є заборгованість по
договору фінансового лізингу, що
виникла в період з 01.06.2010 року по 25.12.2012
року.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав,
передбачених ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України, для
припинення провадження у справі
№910/25964, оскільки предмет розгляду
справи №4/47 був інший.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
18.09.2013 року у справі №910/25964 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Будімекс
Автодор» на рішення господарського
суду міста Києва від 18.09.2013 року у
справі №910/25964 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 18.09.2013 року у справі
№910/25964 залишити без змін.

3. Справу №910/25964 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич