м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1485/14 02.04.14За позовом ЗАТ
до ДТГО "Південно-західна
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача: Томащук М.С.(арб. кер.)
Від відповідача: Майданік В.В.(дов. №
643-ню від 13.02.14)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
невикористаної попередньої оплати за
залізничні перевезення.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 07.02.2014 порушено провадження у
справі №910/1485/14 та призначено до
розгляду на 20.02.2014.
Судове засідання 20.02.2014 не відбулося по
технічним причинам. Розгляд справи
відкладено на 04.03.2014.
Представник позивача в судове
засідання 04.03.2014 не прибув, причин
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
В судове засідання 04.03.2014 прибув
представник відповідача та суду подав
клопотання про відкладення розгляду
справи. Суд задовольнив дане
Також, 26.02.2014 відповідач через
канцелярію суду подав відзив на
позовну заяву, в якому проти позову
заперечував та просив відмовити в його
задоволенні з тих підстав, що договором
не передбачено обов'язку відповідача
повертати позивачу грошові кошти у
випадку, коли їх розмір перевищує
вартість наданих послуг або, коли
послуги не надавались.
Розгляд справи відкладено на 20.03.2014.
В судове засідання 20.03.2014 прибув
представник відповідача, надав
пояснення по справі.
Представник позивача в судове
засідання 20.03.2014 не прибув, проте через
канцелярію суду подав клопотання про
відкладення розгляду справи. Суд
задовольнив дане клопотання.
Розгляд справи відкладено на 02.04.2014.
В судове засідання 02.04.2014 прибули
представники позивача та відповідача і
дали пояснення по справі.
Представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити їх в
Представник відповідача проти позову
заперечував та просив відмовити в його
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва, -
Між Державним територіально-галузевим
об'єднанням «Південно-західна
залізниця» (далі - відповідач,
залізниця) та закритим акціонерним
товариством "Турбів-цукор"(далі -
позивач, вантажовласник) 05.05.2009 було
укладено договір № 522 (далі - Договір)
Про організацію перевезень вантажів і
проведення розрахунків за перевезення
та надані залізницею послуги(далі
Відповідно до п. 1.1. договору залізниця
повинна надати вантажовласнику
послуги, пов'язані з перевезенням
вантажів, а вантажовласник
розрахуватись за надані послуги.
Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору
вантажовласник здійснює попередню
оплату залізниці, розмір якої
визначається виходячи з очікуваного
обсягу послуг на підставі діючих
Відповідно до п.3 договору ЗАТ
"Турбів-цукор" перераховано грошові
кошти в сумі 20 641,92 грн. (попередня
оплата за перевезення вантажів на
особовий рахунок № 7290050, код 6048).
У відповідності до п. 7.1. Договору
встановлено термін його дії - 3 роки з
моменту підписання , тобто 05.05.2012, отже
термін дії договору закінчився.
ЗАТ "Турбів-цукор" не скористалось
послугами відповідача згідно договору,
а тому грошові кошти в сумі 20 641,92 грн.
(попередня оплата за перевезення
вантажів особовий рахунок № 7290050, код
6048) мають бути повернуті по закінченню
Таким чином, залізниця набула майно
(перераховані вантажовласником кошти,
що складає - 20 641,92 грн.) та зберегла його
у себе за рахунок вантажовласника без
достатньої правової підстави.
Позивачем 22.10.2012 направлялась
претензія на адресу відповідача щодо
Відповідачем 20.11.2012 було направлено на
адресу позивача відповідь, в якій
відповідач визнає факт перерахування
позивачем грошових коштів, однак
відмовляється від їх повернення в
зв'язку із тим, що повернення коштів не
передбачено договором.
10.10.2013 в зв'язку із тим, що договором не
передбачено термін повернення
грошових коштів позивачем у
відповідності до ст. 530 ЦК України
виставлено вимогу повернути грошові
кошти в сумі 20 641,92 грн. в 7-ми денний
термін з моменту її отримання .
Проте, станом на 14.01.2014 відповідач
грошових коштів не повернув чим
порушив права позивача.
У відзиві відповідач зазначає, що
договором не передбачено обов'язку
відповідача повертати позивачу
грошові кошти у випадку, коли їх розмір
перевищує вартість наданих послуг або,
коли послуги не надавались.
Пленумом вищого господарського суду
роз'яснено, що під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення, підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
Необхідно звернути увагу на те, що
підставою позову є безпідставне
набуття майна залізницею, збереження
його у себе за рахунок вантажовласника
без достатньої правової підстави та
користування цими коштами.
Предметом позову є повернення
безпідставно набутого та збереженого
майна залізницею та сплата процентів
за користування коштами.
Зазначені взаємовідносини регулюються
главою 83 Цивільного кодексу України
(ст. 1212 - 1215) і належать до недоговірних
зобов'язань. Ст. 1212 ЦК України
1. Особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
2. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
3. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним
2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.
Відносини з приводу безпідставного
набуття та збереження майна (не
договірні) відрізняються за правовою
природою від відносин з приводу
виконання договору (договірних) і
регулюються різними правовими нормами.
До спірних відносин не можуть бути
застосовані норми про правове
регулювання перевезення вантажів, про
порядок вирішення спорів щодо
перевезень, оскільки спір з приводу
перевезення відсутній.
Суд зазначає, що внаслідок укладення
договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК
України, виникли цивільні права та
обов'язки. Оскільки між сторонами по
справі склалися господарські
правовідносини, то до них слід
застосовувати положення ГК України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.
Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.
Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).
На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.
Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.
Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.
Згідно з п.1.9 «Правил розрахунків за
перевезення вантажів» зареєстрованих
в Міністерстві юстиції України 24
листопада 2000 за № 864/5085, виплата суми
перебору платежів або зарахування
перебору в рахунок майбутніх платежів
здійснюється фінансово - економічною
службою залізниці після перевірки
Фінансово - економічна служба
залізниці не перевірила розмір
перебору та не виплатила дану суму
позивачу, чим порушила вимоги чинного в
Україні законодавства.
Набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави
регулюється Главою 83 ЦК України.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
Зобов'язання із набуття або збереження
майна без достатньої правової підстави
має місце за наявності таких умов:
По-перше, є набуття або збереження
майна. Це означає, що особа набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або
збереження майна за рахунок іншої
особи. Тобто збільшення або збереження
майна у особи є наслідком втрати або
недоотримання цього майна іншою
По-третє, обов'язково має бути
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи. Тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
Вирішуючи спір по суті, суд виходив із
ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України,
згідно з якою зобов"язанням є
правовідношення, в якому одна
сторона(боржник) зобов"язана вчинити на
користь другої сторони(кредитора)
певну дію(передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обо"язку.
Таким чином, суд вважає доведеним факт
користування відповідачем коштами
позивача без достатніх на те підстав, а
отже, суд вважає, що факт наявності
основного боргу у відповідача перед
позивачем в сумі 20 641,92 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем належним
чином не спростований, а відтак,
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача заборгованості в сумі 20
641,92 грн. визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Відповідачем не надано доказів, що
підтверджують правомірність
користування ним коштами позивача в
Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені прокуратурою та
позивачем вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача в дохід державного бюджету
України стягуються витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам.
На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -
1. Позов закритого акціонерного
товариства "Турбів-цукор" задовольнити
2. Стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
Київ, Шевченківський район, вул.
Лисенка, 6, код 04713033) на користь
закритого акціонерного товариства
Липовецький р-н, смт. Турбів, вул. Миру,
попередньої оплати в розмірі 20 641
(двадцять тисяч шістсот сорок одна) грн.
92 коп., судовий збір в розмірі 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
4. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене в порядку та строки,
визначені Господарським процесуальним
5. Копію рішення розіслати сторонам.
Суддя
Дата підписання повного тексту
рішення 07.04.2014