ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р.Справа № 916/252/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона зірка"

до відповідача: Державного
підприємства „Одеська залізниця"

про стягнення 4214,83грн.

Суддя Малярчук І.А.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Слюсар М.М.,
довіреність від 02.01.2014р.; Гордієнко М.В.,
довіреність від 02.01.2014р.

В судовому засіданні 24.03.2014р.приймали
участь представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Гордієнко М.В.,
довіреність від 02.01.2014р.

СУТЬ СПОРУ: про стягнення з Державного
підприємства „Одеська залізниця" на
користь Публічного акціонерного
товариства „Групова збагачувальна
фабрика „Червона зірка" вартості
нестачі вугілля антрацит в сумі
4214,09грн.

Позивач на заявлених позовних вимогах
наполягає, в обґрунтування яких
зазначає, що 17.08.2013р. ПАТ „Групова
збагачувальна фабрика „Червона зірка",
як вантажовідправник, зі станції
Пелагіївка Донецької залізниці на
адресу ТОВ „Портінвест Лоджистик"
здійснив відвантаження вугілля
антрацит у вагон №60389111 та направлення
його залізничною дорогою на станцію
Миколаїв-Грузовий (експорт) Одеської
залізниці, згідно накладної №51086304.
20.08.2013р. в результаті проведення
комісійного перевантаження вагону
№60389111 на станції Тимково Одеської
залізниці виявлено, що вага вантажу
менше за вагу, зазначену у перевізному
документі, а саме залізничній
накладній №51086304 від 17.08.2013р. на 6280кг., що
відповідачем було засвідчено в
комерційному акті АА №057628/75 від 20.08.2013р.
При цьому, за вирахуванням природної
втрати вантажу, вартість нестачі
вантажу за розрахунком позивача
складає 4214,09 грн.

Відповідач, ДП „Одеська залізниця",
надав суду заперечення на позов від
17.03.2014р. вх.№6606/14, додаткові пояснення
від 24.03.2014р. за вх.№7303/14, згідно яких
заявлені позивачем позовні вимоги не
визнає, з огляду на те, що відповідно до
записів у залізничній накладній №51086304
від 17.08.2013р. завантаження вагону №60389111
проводилося на підприємстві
вантажовідправника, засобами та силами
відправника вантажу, ним же самостійно
було визначено масу вантажу перед
відправленням вагонів, без участі
представника залізниці. Крім того,
вагон №60389111 з вантажем прибув на
станцію Тимково Одеської залізниці у
технічно справному стані, що
підтверджується актом про технічний
стан вагону №36 від 19.08.2013р., згідно
якого виявлена неякісна підготовка
вагона під навантаження
вантажовідправником, внаслідок чого
сталася теча вантажу. Відповідач також
послався на п.3 Інформаційного листа
ВГСУ №01-08/71 від 02.02.2010р., де передбачено,
що придатність рухомого складу для
перевезення вантажу в комерційному
відношенні визначається: вагонів -
відправником, якщо завантаження
здійснюється його засобами, або
залізницею, якщо завантаження
здійснюється засобами залізниці;
контейнерів, цистерн та бункерних
напіввагонів - відправником.
Відправник зобов'язаний визначити не
технічний стан вагону, а його
придатність у комерційному відношенні
для перевезення конкретного вантажу у
комерційному відношенні. З цього
відповідач робить висновок, що
відповідальність за нестачу вантажу у
вагоні №60389111 має нести
вантажовідправник, яким є позивач.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши доводи сторін, суд
встановив наступне:

За накладною №51086304 від 17.08.2013р. позивач
на адресу ТОВ „Портінвест Лоджистик"
відвантажив вугілля антрацит у вагон
№60389111, який прибув на станцію Тимково
Одеської області 20.08.2013р. Згідно
вказаної накладної вантаж завантажено
засобами вантажовідправника.

Із комерційного акту АА №057628/75 від
20.08.2013р., актів загальної форми
ст.Тимково Одеської залізниці №1454 від
19.08.2013р., №1455 від 20.08.2013р. вбачається, що
вагон у технічному стані справний,
навантаження у вагоні навалом, нижче
бортів на 400мм, рівномірно марковано по
усьому периметру вагона віялоподібним
червоним вапном, у місці заглиблення
маркування відсутнє. Зліва по ходу
поїзда над 6-7 вивантажувальними люками
маються заглибини довжиною 3000мм, по
всій ширині вагона, глибиною до підлоги
вагона з відкосом до задніх торцових
дверей. З лівої сторони по ходу поїзда
маються щілини між кришкою 7-го
вивантажувального люка і кінцевою
балкою шириною 35мм, довжиною 550мм, інші
вивантажувальні люки закриті щільно,
течі вантажу не було, двері заварені. На
момент огляду вагона течі не було.

При цьому, як свідчить акт про
технічний стан вагону (контейнера) №36
від 19.08.2013р. вагон №60389111 технічно
справний, з лівої сторони по ходу
поїзда маються щілини між кришкою 7-го
вивантажувального люка та кінцевою
балкою шириною 35мм, довжиною 550мм.
Вантажовідправник перед завантаженням
вантажу у вагон виявлені щілини бачити
міг, але заходів по їх усуненню не
прийняв.

На підтвердження вартості вантажу
позивач надав копію рахунку №49 від
17.08.2013р., довідки-рахунку №907/01,
коригування №177 від 25.09.2013р. до акту
приймання-передачі вугільної
продукції №49 від 17.08.2013р.

За розрахунком позивача, з врахуванням
норми природної втрати вантажу - 1%,
нестача вантажу, що перевозився у
вагоні №60389111, становить 6280кг, що
складає 4214,83грн. Однак, з розрахунку
відповідача вбачається, що маса
природної втрати вантажу складає 1380
кг., із розрахунку 2% норми природної
втрати вантажу, так як із накладної
№057628/75 від 20.08.2013р. випливає, що вугілля
антрацит було завантажено у вологому
стані, з огляду на що, вартість нестачі
вантажу, що перевозився у вагоні №60389111
складає 3694,58 грн.

Оцінивши в сукупності подані сторонами
докази в обґрунтування їх позицій та їх
правову позицію, проаналізувавши
нижченаведені положення Статуту
залізниць України та Правил видачі
вантажів, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення. Загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 909 Цивільного
кодексу України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складанням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць (ст.129 Статуту
Залізниць України).

Відповідно до ч.4 ст.31 Статуту залізниць
України, придатність рухомого складу
для перевезення вантажу в комерційному
відношенні визначається: вагонів -
відправником, якщо завантаження
здійснюється його засобами, або
залізницею, якщо завантаження
здійснюється засобами залізниці.

Частиною 3 ст.32 Статуту залізниць
України визначено, що відправник
зобов'язаний підготувати вантаж з
урахуванням його схоронності під час
транспортування і здійснювати
навантаження з виконанням Технічних
умов.

Згідно п.6 „Правил перевезення
вантажів у вагонах відкритого типу", з
метою забезпечення збереженості всіх
вантажів, що перевозяться у вагонах
відкритого типу, на їх поверхню
відправником наноситься захисне
маркування або застосовується
покриття плівкою (емульсією) чи інше
закріплення верхнього шару вантажу.

При передаванні завантажених вагонів і
контейнерів сторони зобов'язані
зовнішнім оглядом пересвідчитись у
справності кузова вагона (контейнера),
наявності та цілісності пломб,
запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП),
відповідності відтиску на них даним,
зазначеним у перевізних документах.
При перевезенні вантажів на відкритому
рухомому складі сторони
переконуються у відсутності слідів
утрати й пошкодження вантажу. Якщо при
передаванні вагонів чи контейнерів
буде виявлено їх пошкодження, ознаки
недостачі, псування або пошкодження
вантажу на відкритому рухомому складі
або в критих вагонах без пломб, коли
таке перевезення передбачено
Правилами, несправність пломб (ЗПП), їх
відсутність, якщо у перевізних
документах є відмітка про їх
накладання, видача вантажу
провадиться за участю представника
залізниці із складанням у відповідних
випадках комерційного акта. У таких
випадках вагони, контейнери до
перевірки вантажу пломбуються
пломбами (ЗПП) станції із складанням
акта загальної форми і до прибуття
представника станції для перевірки
вантажу не вважаються переданими в
користування одержувачу. Знімаються ці
пломби (ЗПП) в присутності представника
залізниці (п.11 Правил видачі вантажів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000 р. №644 ).

Згідно до п.п.4,5 Правил перевезення
вантажів у вагонах відкритого типу,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 20 серпня 20011р. N
542 можливість транспортування у
вагонах відкритого типу вантажів,
зазначених у додатку, які містять
дрібні фракції (частки, розмір яких не
перевищує 13 мм), визначається
відправником. Перед навантаженням
вантажів, які містять дрібні фракції,
відправник зобов'язаний
пересвідчитися, що перевезення у
наданому вагоні не призведе до втрати
вантажу. У разі навантаження у вагони
відкритого типу вантажів, які містять
дрібні фракції, відправник повинен
вжити заходів щодо запобігання
видуванню або просипанню дрібних
часток вантажу під час перевезення,
особливо у випадках навантаження вище
рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі
заходи розроблюються відправником
окремо для кожного виду вантажу.

Відповідно до п.15.2.1. "Вантажні вагони
залізниць України колії 1520 (1524) мм.
Правила з деповського ремонту" ЦВ-0017,
затвердж. Наказом Укрзалізниці від
16.10.2007 № 492-Ц, кришки люків повинні
закриватися щільно. Для усунення
зазорів проводиться правка
відповідного місця кришки. Для цього
дозволяється також приварювання не
більше двох планок сумарною товщиною
не більше 12 мм на горизонтальну полицю
запірного кутника. При цьому ширина
планок повинна бути 50 мм, а довжина - від
60 мм до 100 мм. Місцеві зазори між кришкою
люка і площиною її прилягання
допускаються не більше 5 мм.

Відповідальність перевізника за
збереження вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення.
Вантажовідправник зобов'язаний
підготувати вантаж до перевезення з
урахуванням необхідності забезпечення
транспортабельності та збереження
його в процесі перевезення і має право
застрахувати вантаж у порядку,
встановленому законодавством (ч.ч.2, 3
ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України
визначено, що перевізник відповідає за
збереження вантажу, багажу, пошти з
моменту прийняття їх до перевезення та
до видачі одержувачеві, якщо не доведе,
що втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не
з його вини.

Згідно ст.110 Статуту Залізниць України,
перевізник несе відповідальність за
збереження вантажу з моменту його
прийняття до перевезення і до видачі
його вантажоодержувачу, якщо не доведе,
що недостача виникла по незалежним від
перевізника причинам.

Відповідно до абз.3 п.3.9. Роз'яснення
Президії ВГСУ №04-5/601 від 29.05.2002р. „Про
деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з перевезення
вантажів залізницею" у випадках, коли
під завантаження подано несправний за
своїм технічним станом вагон або
контейнер, відправник повинен
відмовитись від їх використання. Якщо
він цього не зробив, відповідальність
за втрату, недостачу, псування або
пошкодження вантажу, що сталися
внаслідок технічної несправності
рухомого складу, покладається на
відправника. Винятки з цього правила
можуть мати місце тоді, коли з
матеріалів справи вбачається, що
технічна несправність мала прихований
характер або виникла у процесі
перевезення вантажу. Прихованими є
такі технічні несправності, які не
могли бути виявлені відправником під
час звичайного огляду вагону або
контейнера. У такому разі
відповідальність за незбереження
вантажу покладається на залізницю.

Таким чином, як вбачається з
комерційного акту, актів загальної
форми, акту про технічний стан вагонів,
позивачем, який є вантажовідправником,
в порушення ст.ст. 31-32 Статуту залізниць
України, п. 6 „Правил перевезення
вантажів у вагонах відкритого типу",
п.8.6.5 „Інструкції по підготовці
вантажних вагонів до перевезень" було
завантажено вантаж у вагон №60389111, який
на момент перевезення спірного вантажу
був непридатний у комерційному
відношенні для перевезення вугілля
антрацит, що міг бачити
вантажовідправник, але заходів для
усунення його недоліків не вжив. Між
тим, наявна щілина між кришкою 7-го
вивантажувального люка значно
перевищує граничний показник у 5 мм,
визначений у "Вантажні вагони
залізниць України колії 1520 (1524) мм.
Правила з деповського ремонту" ЦВ-0017,
затвердж. Наказом Укрзалізниці від
16.10.2007 № 492-Ц". З огляду на викладене,
позивачем не доведено вину залізниці у
виникненні нестачі.

Посилання позивача у своїх додаткових
поясненнях від 24.03.2014р. за вх.№7303/14 про
здвоєність операцій з огляду на надану
пам`ятку №1242 про забирання вагонів до
уваги судом не приймається, оскільки на
даній пам`ятці №1242 підписи та печатки
сторін відстуні, тобто, даний доказ є
неналежним в розумінні ст.34 ГПК
України.

Враховуючи вищевикладене, у суду
відсутні правові підстави для
задоволення заявлених позивачем
позовних вимог, з огляду на їх
необґрунтованість та недоведеність.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

Враховуючи вищевикладене, суд в повній
мірі відмовляє Публічному
акціонерному товариству „Групова
збагачувальна фабрика „Червона зірка"
у задоволенні заявлених позовних вимог
про стягнення з Державного
підприємства „Одеська залізниця"
4214,83грн. вартості нестачі вугілля
антрацит.

Судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 1827,00 грн. покладаються на
позивача, згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Відмовити позивачу в задоволенні
позову повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили згідно зі ст. 85 ГПК
України, після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено
24.03.2014р.

Суддя
Малярчук І.А.