ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Справа № 904/5510/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого Н.
Волковицької Л. Рогач за участю
представників:позивачане з'явилися
(про час і місце судового засідання
повідомлено належно)відповідачане
з'явилися (про час і місце судового
засідання повідомлено належно)третьої
особине з'явилися (про час і місце
судового засідання повідомлено
належно)розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
на постановувід 20.01.2014 р.
Дніпропетровського апеляційного
господарського судуу справі№ 904/5510/13
господарського суду Дніпропетровської
областіза позовомПублічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат"до
Криворізької районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області третя особаДніпропетровська
обласна державна
адміністраціяпровнесення змін до
договору оренди землі В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 р. ПАТ "Криворізький
залізорудний комбінат" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Криворізької
райдержадміністрації, (з урахуванням
заяви про зміну позовних вимог а.с. 27)
про внесення змін до пункту 4.2 договору
оренди земельної ділянки від 25.03.2005 р.,
укладеного між сторонами, виклавши
його у наступній редакції:

"Розмір орендної плати становить 3255,30
грн. за 1га рік. Виплата орендної плати
проводиться шляхом перерахування
Орендарем на відповідний рахунок
Лозуватської сільської ради. Орендна
плата вноситься щомісячно".

Позовні вимоги з посиланням на статті
651, 652 Цивільного кодексу України,
статті 279, 288 Податкового кодексу
України, статтю 30 Закону України "Про
оренду землі" та умови договору
обґрунтовані тим, що враховуючи
законодавчу зміну ставки податку для
земель рекреаційного призначення, а
також відсутність з боку відповідача
ініціативи привести умови договору
оренди землі у відповідність до
законодавства, позивач неодноразово
звертався до відповідача з листами про
необхідність внесення відповідних
змін до договору від 25.03.2005 р., які були
відхилені відповідачем, що стало
підставою для звернення до суду.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 16.09.2013 р.
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Дніпропетровську обласну державну
адміністрацію.

Дніпропетровська обласна державна
адміністрація у поясненнях на позовну
заяву просило відмовити у її
задоволенні, посилаючись на зміни у
законодавстві України та відсутність у
Криворізької райдержадміністрації
відповідно до частини 3 статті 122
Земельного кодексу України,
повноважень на внесення змін до
договору оренди землі.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27.09.2013 р.
(суддя Ліпинський О.В.) у задоволенні
позову відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції
дійшов висновку про безпідставність
позовних вимог встановивши, що
погоджений сторонами у договорі від
25.03.2005 р., у урахуванням додаткової
угоди від 24.10.2008 р., розмір орендної
плати, відповідає положенням пункту
288.5. статті 288 Податкового кодексу
України, тобто не є меншим трикратного
розміру земельного податку, в зв'язку з
чим відсутні підстави для внесення
відповідних змін до спірного пункту
договору.

При цьому, судом було зазначено, що
розпорядженням голови Криворізької
райдержадміністрації від 14.07.2010р. за №
356-р встановлено розміри орендної плати
за землі, які надаються в оренду на
території Криворізького району, за
межами населених пунктів, у додатку до
якого передбачено, що для земель
рекреаційного призначення розмір
орендної плати становить не менше 18 540,00
грн. за 1 га в рік, і оскільки
встановлений у договорі розмір
орендної плати, є меншим від нижнього
рівня відповідної плати, визначеної
вказаним розпорядженням
уповноваженого органу, у суду відсутні
підстави для внесення запропонованих
позивачем змін до договору.

За апеляційною скаргою ПАТ
"Криворізький залізорудний комбінат"
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд (судді: Березкіна
О.В., Дармін М.О., Іванов О.Г.)
переглянувши рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
27.09.2013 р. в апеляційному порядку,
постановою від 20.01.2014 р. залишив його
без змін з тих же підстав.

ПАТ "Криворізький залізорудний
комбінат" подало до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить судові рішення у
даній справі скасувати та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги порушенням судами норм
матеріального права.

Скаржник вважає, що посилаючись на
розпорядження голови Криворізької
райдержадміністрації від 14.07.2010р. за №
356-р "Про встановлення розмірів
орендної плати за землі, які надаються
в оренду на території Криворізького
району, за межами населених пунктів"
судами залишено поза увагою
невідповідність розміру орендної
плати встановленого вказаним
розпорядженням та розміру орендної
плати, визначеному сторонами у
договорі, з урахуванням додаткової
угоди від 24.10.2008 р., а також на думку
скаржника, судами порушено принцип
договірних відносин, передбачених
статтею 21 Закону України "Про оренду
землі", частини 1 статті 632 Цивільного
кодексу України та пунктом 288.4 статті 288
Податкового кодексу України, та
неможливість застосування цього
розпорядження № 356-р до правовідносин
сторін за договором оренди землі від
25.03.2005 р.

Заявник касаційної скарги зазначає, що
додатковою угодою від 24.10.2008 р. до
договору оренди землі сторонами було
встановлено розмір орендної плати
виходячи із положень Закону України
"Про плату за землю", який діяв на той
момент та яким передбачалась ставка
податку за земельні ділянки, надані в
тимчасове користування на землях,
зокрема, рекреаційного призначення, у
розмірі 50 % від грошової оцінки одиниці
площі ріллі по області, при цьому,
розмір річної орендної плати склав 15 195
грн., що в три рази перевищує
максимально граничний розмір орендної
плати, встановлений статтею 288
Податкового кодексу України.

Скаржник зауважує, що при укладенні
додаткової угоди від 24.10.2008 р. сторони
не могли передбачити зміну
законодавства та істотне зменшення
ставки податку за землі рекреаційного
призначення з 50 % до 5%, і як наслідок,
вимоги позивача є законними, а судами
не була надана належна оцінка
обгрунтованості правових підстав для
внесення змін до договору оренди в
частині розміру орендної плати, що
призвело до порушення статті 652
Цивільного кодексу України.

Скаржник також вказує на залишення
поза увагою судів правової позиції
стосовно того, що законодавча зміна
граничних розмірів орендної плати є
підставою для перегляду розміру
орендної плати встановленої умовами
договору, яка міститься у постанові
Верховного Суду України від 20.11.2012 р. у
справі № 28/5005/640/2012 та постанові Вищого
господарського суду України від 12.06.2012
р. у справі № 17/5005/8502/2011.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами під час розгляду
справи, 25.03.2005 р. між Криворізькою
районною державною адміністрацією
(Орендодавець) та ВАТ "Криворізький
залізорудний комбінат"
(правонаступником якого є ПАТ
"Криворізький залізорудний комбінат")
(Орендар) укладено договір оренди
земельної ділянки, який було
зареєстровано у Криворізькому
районному відділі Дніпропетровської
регіональної філії Державного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру", про що у книзі
записів державної реєстрації
договорів оренди вчинено запис від
09.06.2005 р. № 99, за умовами пункту 1.1
якого Орендодавець надає, а Орендар
приймає в оренду, тобто строкове
володіння і користування земельну
ділянку, загальною площею 2,0461 га,
місцезнаходження якої згідно з
проектом відведення (планом), що є
додатком до цього договору: на
території Лозуватівської сільської
ради.

Згідно з пунктами 2.1 та 3.1 земельна
ділянка надається в оренду Орендареві
для обслуговування бази відпочинку
"Затишок" строком на 49 років.

Земельна ділянка площею 2,0461 га, яка
виділена для обслуговування бази
відпочинку "Затишок" Орендодавцем була
передана, а Орендарем прийнята про що
свідчить акт від 25.11.2005 р.
прийому-передачі земельної ділянки.

Розділом 4 договору оренди землі
сторони встановили орендну плату та
передбачили, наступне:

- орендна плата сплачується Орендарем
виключно у грошовій формі (пункт 4.1);

- розмір орендної плати в розмірі
земельного податку за 1 га в рік з
урахуванням коефіцієнту індексації
грошової оцінки землі згідно чинного
законодавства України. Виплата
орендної плати проводиться шляхом
перерахування Орендарем на
відповідний рахунок сільської
(селищної) ради на території якої
розташована відповідна земельна
ділянка у повному розмірі до 01 грудня
кожного поточного року. Орендна плата
вноситься щомісячно. Орендар має право
на дострокову виплату орендної плати
згідно діючого законодавства України
(пункт 4.2);

- у разі необхідності розмір, порядок,
строки та умови сплати орендної плати
можуть змінюватися за взаємним
погодженням сторін і згідно діючого
законодавства України. У разі визнання
цього договору недійсним одержана
Орендодавцем орендна плата за
фактичний строк оренди не повертається
(пункт 4.4).

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судами, 24.10.2008 р. між
Криворізькою районною державною
адміністрацією та ВАТ "Криворізький
залізорудний комбінат"
(правонаступником якого є ПАТ
"Криворізький залізорудний комбінат")
на підставі чинного законодавства та
пункту 4.4 договору оренди земельної
ділянки від 25.03.2005 р., було укладено
додаткову угоду до цього договору,
згідно якої сторони домовились внести
зміни до пункту 4.2 договору та викласти
його у наступній редакції: "Розмір
орендної плати становить 15 195,00 грн. за 1
га за рік". Інші умови договору, не
обумовлені даною додатковою угодою,
сторонами залишені без змін (а.с. 10).

Додаткова угода зареєстрована у
Криворізькому відділі
Дніпропетровської регіональної філії
ДП "Центр Державного земельного
кадастру" про що 15.05.2009 р. зроблено
відповідний запис.

Предметом спору у даній справі є вимога
ПАТ "Криворізький залізорудний
комбінат" про внесення змін до пункту 4.2
договору оренди земельної ділянки від
25.03.2005 р., укладеного між сторонами,
виклавши його у наступній редакції:
"Розмір орендної плати становить 3255,30
грн. за 1 га рік. Виплата орендної плати
проводиться шляхом перерахування
Орендарем на відповідний рахунок
Лозуватської сільської ради. Орендна
плата вноситься щомісячно", з
посиланням на статті 651, 652 Цивільного
кодексу України, статті 279, 288
Податкового кодексу України, статтю 30
Закону України "Про оренду землі" з
огляду на законодавчу зміну ставки
податку для земель рекреаційного
призначення, відсутність з боку
відповідача ініціативи привести умови
договору оренди землі у відповідність
до законодавства та залишення звернень
позивача про необхідність внесення
відповідних змін без задоволення.

За приписами статті 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (частина 1
статті 628 вказаного Кодексу).

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до статей 651, 652 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зокрема, договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом; а також у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору.

Статтею 632 Цивільного кодексу України
передбачено застосування у
встановлених законом випадках цін
(тарифів, ставок тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. При цьому зміна ціни
після укладення договору допускається
лише у випадках і на умовах,
встановлених договором або законом.

За приписами статті 792 вказаного
Кодексу за договором найму (оренди)
земельної ділянки наймодавець
зобов'язується передати наймачеві
земельну ділянку на встановлений
договором строк у володіння та
користування за плату. Відносини щодо
найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Відповідно до статі 1 Закону України
"Про оренду землі" оренда землі - це
засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства (стаття 13
цього Закону).

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про
оренду землі" істотними умовами
договору оренди землі є, зокрема,
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату.

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про оренду землі" орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою
сторін у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України.
Обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції, якщо інше не
передбачено договором оренди.

Статтею 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі не
досягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

Отже, нормами чинного законодавства
передбачено можливість зміни умов
договору за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у випадках
встановлених договором або законом.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України" №
309-VI від 03.06.08 внесені зміни до частин 4, 5
статті 21 Закону України "Про оренду
землі", згідно з якими річна орендна
плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів, розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою: - для земель
сільськогосподарського призначення
-розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України "Про
плату за землю"; - для інших категорій
земель -трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється цим законом.

Річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки. При цьому
у разі визначення орендаря на
конкурентних засадах може бути
встановлений більший розмір орендної
плати, ніж зазначений у цій частині.
Вказаний закон набрав чинності з
моменту опублікування 04.06.2008 р.

У зв'язку з введенням в дію Податкового
кодексу України з 01.01.2011 р. Закон
України "Про плату за землю" втратив
чинність, а питання сплати податку на
землю та оплати орендної плати за
користування земельною ділянкою
регулюється виключно цим Кодексом.

Відповідно до пункту 288.5 статті 288
Податкового кодексу України розмір
орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою: - для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом.

Здійснюючи судовий розгляд справи
судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що погоджений сторонами у
додатковій угоді від 24.10.2008 р. до
договору оренди від 25.03.2005 р. розмір
орендної плати, не суперечить вимогам
статті 288 Податкового кодексу України.

Додаткова угода від 24.10.2008 р. до
договору оренди землі від 25.03.2005 р. щодо
внесення змін до пункту 4.2 та
встановлення розміру орендної плати за
землю з боку позивача підписана
головою правління та фінансовим
директором, з відтиском печатки
підприємства, сторонами не
оспорювалась та недійсною не
визнавалась (а.с. 10).

При цьому, як було встановлено судами
під час розгляду справи,
розпорядженням голови Криворізької
райдержадміністрації від 14.07.2010 р. за №
356-р "Про встановлення розміру орендної
плати при наданні земельних ділянок в
оренду за межами населених пунктів"
було встановлено розміри орендної
плати за землі, які надаються в оренду
на території Криворізького району, за
межами населених пунктів та
встановлено для земель рекреаційного
призначення розмір орендної плати не
менше 18 540, 00 грн. за 1 га в рік.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Враховуючи приписи чинного
законодавства та встановлені
обставини справи, судова колегія
вважає правомірним висновок судів про
відмову у задоволенні позовних вимог з
підстав недоведеності позивачем
наявності правових підстав для
внесення змін до договору оренди землі
в частині зменшення розміру орендної
плати, а доводи викладені у касаційній
скарзі колегія суддів вважає
непереконливими та такими, що не
відповідають приписам законодавства
та спростовуються встановленими
судами першої та апеляційної інстанції
обставинами справи.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1
статті 1119, статтями 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
20.01.2014 р. у справі № 904/5510/13 та рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 27.09.2013 р. залишити без змін,
а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач