ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

21 лютого 2014 року Справа № 5021/504/12

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіМогил
С.К.,суддів:Владимиренко С.В., Демидової
А.М., Селіваненка В.П., Шевчук
С.Р.розглянувши заявуПриватної
компанії з обмеженою відповідальністю
"Верхувен Холдінг Уден Б.В."про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 23.10.2013у
справі№5021/504/12за заявою
боржникаТовариства з обмеженою
відповідальністю "ТВ-ТРАНС"провизнання
банкрутом,ліквідаторарбітражний
керуючий Тимофєєва О.А.,В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Сумської
області від 06.04.2012 порушено провадження
у справі №5021/504/12 про банкрутство
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТВ-ТРАНС" в порядку
норм статті 51 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 внесених змін, далі - Закон про
банкрутство).

Постановою Господарського суду
Сумської області від 03.05.2012 Товариство
з обмеженою відповідальністю "ТВ-ТРАНС"
визнано банкрутом, відносно нього
відкрито ліквідаційну процедуру, а
ліквідатором призначено, з урахуванням
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 03.07.2012 року та
постанови Вищого господарського суду
України від 13.02.2013 - арбітражного
керуючого Тимофєєву О.А.

Ухвалою Господарського суду Сумської
області від 05.06.2013, залишеною без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 22.08.2013, зокрема,
відмовлено в задоволенні заперечень
Приватної компанії з обмеженою
відповідальністю "Верхувен Холдінг
Уден Б.В." проти визнання кредиторських
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "В.І. Технолоджіс";
затверджено реєстр вимог кредиторів із
сумами вимог у відповідних розмірах та
черговістю їх задоволення.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.10.2013 рішення судів
попередніх інстанцій залишено без
змін.

Приватна компанія з обмеженою
відповідальністю "Верхувен Холдінг
Уден Б.В." звернулася із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 23.10.2013 у справі №5021/504/12, в
якій заявник просить скасувати
зазначену постанову, постанову суду
апеляційної та ухвалу суду першої
інстанцій, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги неоднаковим
застосуванням судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права (положення статей 1
та 31 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон
про банкрутство), статті 231
Господарського кодексу України),
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

В обґрунтування своїх вимог заявник
посилається на постанови Вищого
господарського суду України від 18.11.2008
у справі №Б29/171-08, від 19.02.2013 у справі
№5011-43/12756-2012, від 20.09.2012 у справі
№5011-49/270-2012, від 07.06.2012 у справі
№5015/5565/11(31/172-2010), від 24.04.2013 у справі
№12/5009/1801/11, від 21.12.2011 у справі
№5002-2/5109-2010, від 01.02.2007 у справі №20-5/287,
від 08.12.2009 у справі №29/201, від 06.10.2011 у
справі №5023/2454/11, від 02.02.2012 у справі
№40/487, від 27.09.2011 у справі №7/12-Б-10 та
ухвалу Господарського суду
Дніпропетровської області від 19.04.2010 у
справі №Б29/171-08.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія судів
не вбачає підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце тоді, коли суд касаційної
інстанції при розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета і підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

При вирішенні питання допуску справи
до провадження Верховного Суду України
враховується сукупність всіх наявних
складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Як убачається зі змісту постанови від
23.10.2013 у справі №5021/504/12, про перегляд
якої подано заяву, Вищий господарський
суд України визнав обґрунтованими
висновки судів попередніх інстанцій
щодо черговості задоволення
кредиторських вимог, а саме стосовно
віднесення вимог кредитора - Приватної
компанії з обмеженою відповідальністю
"Верхувен Холдінг Уден Б.В." у розмірі
9899916,10 грн. до шостої черги, виходячи з
того, що вказані вимоги Компанії
виникли із участі Компанії у юридичній
особі боржника та є зобов'язаннями
боржника перед його учасником -
Компанією. Крім того, суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанції стосовно
включення вимог іншого кредитора -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "В.І. Технолоджіс" до
реєстру вимог кредиторів, з огляду на
те, що вимоги вказаного кредитора
ґрунтуються на судовому рішенні у
іншій господарській справі №5021/1324/2011).

Водночас у постановах від 18.11.2008 у
справі №Б29/171-08 та від 19.02.2013 у справі
№5011-43/12756-2012 суд касаційної інстанції
переглядав рішення судів попередніх
інстанцій щодо можливості продовження
провадження у справах про банкрутство
боржників, відкриття процедури
розпорядження майном боржників, а
також досліджувалось питання
безспірності кредиторських вимог
ініціюючих кредиторів. При цьому суд
касаційної інстанції вказав на
наявність підстав для порушення
проваджень у справах про банкрутство, в
зв'язку з тим, що вимоги ініціюючих
кредиторів є безспірними, оскільки
складають не менше трьохсот
мінімальних розмірів заробітної плати,
підтверджені рішенням суду і не були
задоволені боржником протягом трьох
місяців після відкриття виконавчого
провадження.

Приймаючи постанову від 24.04.2013 у справі
№12/5009/1801/11, Вищий господарський суд
України скасував судові акти судів
попередніх інстанцій, прийняв нове
рішення, яким відмовив у визнанні
кредиторських вимог ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя та Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго",
оскільки із завою про визнання
кредитором ДПІ звернулось до суду поза
межами 30-ти денного строку (який є
граничним та поновленню не підлягає) з
дня виходу оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство
боржника, а відтак ці вимоги слід
вважати погашеними на підставі частини
другої статті 14 Закону про банкрутство.
У визнанні кредиторських вимог
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" відмовлено з тих
підстав, що на підтвердження своїх
кредиторських вимог вказаним
кредитором не подано належних доказів.

Таким чином, наведені постанови не
підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки свідчать про
наявність у цих справах різних
фактичних обставин, на підставі яких
суд касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Постановами Вищого господарського
суду України від 27.09.2011 у справі №7/12-Б-10,
від 20.09.2012 у справі №5011-49/270-2012 та від
07.06.2012 у справі №5015/5565/11(31/172-2010)
скасовано рішення судів попередніх
інстанцій (у справах №7/12-Б-10 та
№5011-49/270-2012 в частині, що була предметом
розгляду суду касаційної інстанції), а
справи направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції. Разом з тим,
прийняття касаційною інстанцією
постанови про скасування судових
рішень судів нижчих інстанцій з
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення питання
по суті, а тому на відповідні постанови
не може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 статті 11116 ГПК України.

Крім того, правовідносини у справах
№5002-2/5109-2010, №20-5/287, №29/101, №5023/2454/11 та
№40/487, на постанови у яких здійснює
посилання заявник, у порівнянні зі
справою, про перегляд постанови у якій
подано заяву, не є подібними у
розумінні статті 11116 ГПК України,
оскільки у справах №5002-2/5109-2010, №20-5/287,
№29/201, №5023/2454/11 та №40/487 в порядку
позовного провадження розглядалися
позови про стягнення штрафних санкцій
за несвоєчасну оплату рахунків по
договору; стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу; стягнення
заборгованість за надані послуги;
стягнення штрафних санкцій за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання зі сплати штрафних
санкцій; стягнення заборгованості за
прострочення лізингових платежів, в
той час як у справі №5021/504/12 предметом
судового розгляду були питання,
зокрема, щодо визнання кредиторських
вимог, черговості їх задоволення та
затвердження реєстру вимог кредиторів,
що розглядалися в порядку провадження
у справі про банкрутство.

До кола судових рішень, на які може бути
здійснене посилання як на доказ
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, належать
виключно рішення суду касаційної
інстанції, у зв'язку з чим посилання
заявника на рішення Господарського
суду Дніпропетровської області від
19.04.2010 у справі №Б29/171-08 є безпідставним.

За таких обставин відсутні визначені
статтею 11116 ГПК України підстави для
допуску справи №5021/504/12 до провадження
Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116,11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватній компанії з
обмеженою відповідальністю "Верхувен
Холдінг Уден Б.В." у допуску справи
№5021/504/12 до провадження Верховного Суду
України.

Головуючий суддяС.Могил Судді:
С.Владимиренко А.Демидова
В.Селіваненко С.Шевчук