РІШЕННЯ

"05" березня 2014 р.Справа № 921/539/13-г/5

Господарський суд Тернопільської
області

у складі колегії суддів: головуючого
судді Андрушків Г.З. , судді Гевка В.Л. ,
судді Стадник М.С.

Розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства
"Гелосстар" вул. Верхня, 2а,
м.Дніпропетровськ, 49000

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Боршівський
цукровий завод" вул. В.Великого, 1, м.
Борщів, Борщівського району,
Тернопільської області, 48701

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

За участю представників від:

Позивача: ОСОБА_15 - представник
(довіреність №б/н від 07.05.2012р.);

Відповідача: Купельська Світлана
Дмитрівна - представник (довіреність
№б/н від 05.02.2014р.);

Третьої особи: не з'явився.

Суть справи:

Приватне підприємство "Гелосстар"
звернулося до господарського суду з
позовом про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Боршівський цукровий завод"
600000грн.00коп. попередньої оплати.

В обґрунтування позовних вимог, та
згідно пояснень уповноваженого
представника в судових засіданнях,
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем досягнутої між
сторонами усної домовленості по
поставці білого кристалічного цукру в
кількості 122,4тон на загальну суму 600
000грн.00коп. в частині поставки
зазначеного товару, а також
неповернення на вимогу позивача
перерахованої відповідачу на підставі
виставленого останнім рахунку №34 від
13.02.2013 року в якості попередньої оплати
суми 600 000грн.00коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
(лист №2013/06-11 від 11.06.2013р.) та його
уповноважений представник в судових
засіданнях проти позову заперечують з
посиланням на те, що за домовленістю
сторін відвантаження продукції мало
здійснюватись зі складу відповідача
(м.Борщів, вул.В.Великого, 1) в
автотранспортні засоби, залучені
позивачем. При цьому, з метою
оперативності узгодження
відвантаження продукції відбувалося в
телефонному режимі. Після одержання
відповідачем за допомогою
факсимільного зв'язку від позивача
копій платіжного доручення №33 від
14.02.2013р. про перерахування 600 000грн.00коп.
та довіреності типової форми №М-2 №2302/12
від 14.02.2013р. на отримання ТМЦ 14 та 15
лютого 2013року, відповідач здійснив
передачу всієї партії товару
перевізникам позивача згідно
товарно-транспортних накладних №Р196
від 14.02.2013р. (перевізник ФОП ОСОБА_4),
№Р199 від 14.02.2013р. (перевізник ФОП ОСОБА_5,
№Р200 від 14.02.2013р. (перевізник ФОП
ОСОБА_1), №Р201 від 14.02.2013р. (перевізник
ФОП ОСОБА_1), №Р202 від 14.02.2013р.
(перевізник ФОП ОСОБА_1), №Р210 від
15.02.2013р. (перевізник ФОП ОСОБА_6), №Р200
від 15.02.2013р. (перевізник ФОП ОСОБА_7), а
також разом із товарно-транспортними
накладними передав водіям відповідні
видаткові накладні для підписання їх
позивачем, проте зазначені документи
на адресу відповідача не повернуті, як
і оригінал довіреності №М-2 №2302/12 від
14.02.2013р.

Позивач у своїх поясненнях (лист
від17.06.2013р.) на заперечення відповідача
проти позовних вимог зауважив, що
відвантаження відповідачем товару ПП
ОСОБА_4, ПП ОСОБА_5, ПП ОСОБА_1, ПП ОСОБА_6,
ПП ОСОБА_7 не може бути доказом
виконання відповідачем свого
зобов'язання з передачі позивачу цукру
білого кристалічного в мішкотарі в
кількості 122,4 тон на підставі рахунку
№34 від 13.02.2013р., так як відповідач не
повідомляв позивача про готовність
товару до відвантаження і останнім не
видавалось будь-яких довіреностей на
отримання цукру на підставі
зазначеного рахунку. Окрім того,
позивач зазначив, що
товарно-транспортні накладні №Р196,
№Р199, №Р200, №Р201, №Р202, №Р210, №Р215 не
містять посилань на підставу їх
складання (замовлення, договір, тощо), а
також не містять посилань про
довіреності, згідно з якими товар був
переданий перевізнику; із зазначених
накладних неможливо встановити місце
доставки вантажу, оскільки у них
міститься лише вказівка на міста
(м.К.Подільськ, м.Одеса, м.Городенка,
м.Стрий, м.Чернівці) без конкретизації
адреси; посилання відповідача на
довіреність позивача №М-2 №2302/12 від
14.02.2013р. є безпідставними, оскільки така
довіреність позивачем не видавалась та
відповідно не передавалась
відповідачу, а окрім того, згідно
наданої відповідачем копії
довіреності, уповноваженою особою на
отримання товару від відповідача
вказаний директор ПП "Гелосстар"
Келесиді М.К., а не приватні підприємці,
зазначені у товарно-транспортних
накладних. Окрім того зазначив, що якби
існувала така довіреність, то
відповідно до Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996р. №99, оригінал даної
довіреності повинен був залишатись
саме у відвантажувача ТМЦ (в даному
випадку це - відповідач).

Ухвалою суду від 25.06.2013р. провадження у
справі зупинено та матеріали справи
№921/539/13-г/5 направлено до прокуратури
Тернопільської області для проведення
перевірки.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 13.08.2013р. у даній
справі, яка залишена без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 14.10.2013р. ухвалу
господарського суду Тернопільської
області від 25.06.2013р. про зупинення
провадження у справі скасовано та
постановлено матеріали справи
направити до господарського суду для
розгляду по суті.

15.08.2013р. на адресу господарського суду
Тернопільської області з прокуратури
Борщівського району надійшла
інформація про результати виконання
ухвали господарського суду
Тернопільської області від 25.06.2013 року
про проведення перевірки щодо
встановлення факту відвантаження ТзОВ
"Боршівський цукровий завод" 122,4 тонн
цукру кристалічного в мішкотарі ПП
"Гелосстар".

Після повернення матеріалів даної
справи із Вищого господарського суду
України. ухвалою суду від 25.11.2013р.
провадження у справі поновлено та
призначено до слухання на 11год.00 хв.
11.12.2013р.

За розпорядженням голови
господарського суду Тернопільської
області від 11.12.2013р. із змінами
внесеними розпорядженням від 15.01.2014р.
відповідно до ухвали від 15.01.2014року
розгляд справи здійснювався
колегіально у складі головуючого судді
Андрушків Г.З., суддів Стадник М.С. та
Гевка В.Л.

Ухвалою суду від 25.12.2013р. залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Представникам сторін роз'яснено
належні їм права і обов'язки,
передбачені ст. ст. 20, 22, 27, 81-1 ГПК
України.

Відповідно до ст. 81-1 ГПК України за
клопотанням позивача №б/н від 10.12.2013р.
здійснювалось фіксування судового
процесу з допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Відповідач в обґрунтування своїх
заперечень на позов, викладених у
відзиві на позов, надав суду додаткові
пояснення (листи №б/н від 05.02.2014р., №б/н
від 17.02.2014р.), в яких, зокрема, зазначив,
що видаткові та товарно-транспортні
накладні відповідають вимогам ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999р., а згідно листа
Міністерства фінансів України
№31-04200-30/23-7454/6784 від 29.08.2005р. довіреність
на одержання цінностей, яка відповідно
до пункту 8 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16 травня 1996 року № 99, видається на
строк не більше 10 днів, є первинним
документом, що фіксує рішення
уповноваженої особи (керівника)
підприємства про уповноваження
конкретної фізичної особи одержати для
підприємства визначені перелік та
кількість цінностей, тобто довіреність
не є документом, який прямо підтверджує
факт здійснення господарської
операції. Разом з тим, відповідачем
було долучено до матеріалів справи
копії нотаріально засвідчених заяв
ОСОБА_4 від 07.02.2014р., ОСОБА_9 від 12.02.2014р.,
ОСОБА_1 від 12.02.2014р. (2 примірника), ОСОБА_6
від 06.02.2014р., ОСОБА_7 від 07.02.2014р., згідно
яких вищезазначені особи стверджують,
що 14.02.2013р. та 15.02.2013р. на території ТОВ
"Боршівський цукровий завод" було
завантажено відповідні транспортні
засоби цукром білим кристалічним в
мішкотарі згідно видаткових накладних
№196, №199, №200, №201, №202, №210, №215 для
перевезення зазначеного товару для ПП
"Гелосстар" та підтвердили, що підписи
відповідних осіб на вищезазначених
накладних проставлені ними особисто.

Окрім того, відповідач заперечив проти
заявлених до стягнення позивачем
10000грн.00коп. витрат на послуги адвоката
з посиланням на те, що кожна особа
здатна бути позивачем та відповідачем
у суді, отримання ПП «Гелосстар» послуг
адвоката пов'язаних із представленням
інтересів позивача в суді, не є
обов'язковими витратами, які особа має
понести для відновлення свого
порушеного права. Зважаючи на обсяг
роботи, яка була виконана під час
підготовки позовної заяви та доданих
до неї документів і зважаючи на те, що
відсутні посилання на інші документи, з
яких би вбачались обсяги, види та
вартість юридичних послуг, які було
надано адвокатом ОСОБА_15 на виконання
умов договору №07/05/13-1 від 07.05.2013 р. про
надання послуг в рамках розгляду
справи № 921/539/13-г на 10 000 грн. підстави
для їх відшкодування відсутні. Зі
змісту договору №07/05/13-1 про надання
правової допомоги від 07.05.2013р.
вбачається, що предметом цього
договору є надання послуг
консультаційно-правового характеру,
які не є тотожними поняттю «послуги
адвоката» в розумінні ст. 44 ГПК України.
Платіжне доручення також не може бути
належним доказом того, що перераховані
позивачем кошти в сумі 10 000,00 грн. (хоча й
адвокату) було сплачено саме за послуги
адвоката, оскільки в призначенні
платежу чітко зазначено: «За послуги
(Дог. № 07/05/13-1 про надання правової
допомоги від 07/05/2013р.)», та вважає, що
позивачем не наведено доводів та
доказів розумності витрат на оплату
послуг адвоката за даним позовом, а
відтак має місце невідповідність
обсягу наданих послуг розміру
заявлених до стягнення з відповідача
витрат на послуги адвоката.

Щодо пояснень відповідача від 05.02.2014р.
позивач у додаткових поясненнях (лист
№б/н від б/д, зареєстрований
канцелярією суду 18.02.2014р. за вх.№5386)
зазначив, що за копією чи факсокопією
довіреності неможливо встановити її
достовірність, зокрема, достовірність
підпису керівника та відбитку печатки
підприємства. Відсутність оригіналу
довіреності у постачальника
унеможливлює встановлення того факту,
що постачальник передав товар саме
покупцю через уповноважену ним особу.
Помилковими є посилання відповідача на
те, що довіреність не є документом, який
прямо підтверджує факт здійснення
господарської операції, а
невідповідність виданої довіреності
вимогам вищевказаної Інструкції не
може заперечити факт поставки, так як
відповідно до пункту 7 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
та використаних довіреностей на
отримання цінностей заборонено
видавати довіреності, які повністю або
частково не заповнені, не мають зразків
підпису осіб, на ім'я яких вони
виписані. Не можуть бути доказами
поставки відповідачем товару позивачу
й заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_1, оскільки
позивач не уповноважував вказаних осіб
на отримання від «Боршівський цукровий
завод» цукру білого кристалічного, а
тому передача відповідачем вказаним
особам цукру не може бути виконанням з
боку відповідача свого зобов'язання з
поставки ПП «Гелосстар» цукру білого
кристалічного в мішкотарі згідно
рахунку № 34 від 13.02.13р. Крім того,
зазначив, що у вищевказаних заявах
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 засвідчують факт
отримання цукру від ТОВ «Борщівський
цукровий завод» за адресою:
Тернопільська область, м. Борщів, вул.
Володимира Великого, буд.1, а не від
відповідача ТОВ «Боршівський цукровий
завод». Разом з тим зазначив, що
відповідно до даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб ті фізичних
осіб-підприємців ТОВ «Борщівський
цукровий завод» (код 35993619) є іншою
юридичною особою, основним видом
діяльності якої є виробництво цукру та
яка розташована за тією самою адресою,
що й відповідач. Отже, вищевказані
заяви не можуть бути доказами навіть
отримання фізичними особами ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 від відповідача цукру білого
кристалічного, оскільки відповідно до
вказаних заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_1
отримали цукор від ТОВ «Борщівський
цукровий завод».

У судовому засіданні 05.03.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі. А
представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених раніше.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача витребуваних ухвалами
суду від 25.12.2013р., від 15.01.2014р., від
05.02.2014р. письмових пояснень щодо
здійснення перевезення цукру 14.02.2013
року по товарно-транспортних накладних
№№Р200, Р201, Р202 суду не надала, в судове
засідання не з'явилась, участі
уповноваженого представника не
забезпечила,хоча про час та місце
розгляду спору повідомлена належним
чином.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарським судом
встановлено наступне:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

У лютому 2013р. між сторонами у справі
досягнуто усної домовленості щодо
поставки 122,4 тон цукру білого
кристалічного за ціною 4901грн.96коп. на
загальну суму 600000грн.00коп. грн. (з ПДВ).

На підставі виставленого ТОВ
"Боршівський цукровий завод"
(відповідачем) рахунку на оплату №34 від
13.02.2013р. ПП "Гелосстар" (позивач)
платіжним дорученням №33 від 13.02.2013р.,
перерахувало на користь відповідача
600000грн.00коп.

На отриману суму попередньої оплати
відповідачем видано податкову
накладну №38/ від 14.02.2013р., копія якої
знаходиться в матеріалах справи.

Оскільки сторони не обумовили строк
виконання відповідачем зобов'язання
щодо поставки товару (цукру білого
кристалічного), то згідно ст.530
Цивільного кодексу України він
повинен виконати таке зобов'язання в
семиденний строк від дня пред'явлення
про це вимоги кредитором.

Листом №457 від 07.05.2013р. позивач
звернувся до відповідача з вимогою
виконати зобов'язання з поставки 122,4
тон цукру білого кристалічного в
мішкотарі, оплаченого згідно рахунку
№34 від 13.02.2013р.

Позивач стверджує, що відповідач,
незважаючи на направлену йому вимогу,
своїх зобов'язань щодо поставки цукру у
встановлений законом строк не виконав,
як і не надав відповіді на вимогу про
здійснення поставки.

Взаємовідносини, що склалися між
сторонами у справі суд кваліфікує як
взаємовідносини, що випливають із
договору поставки, згідно якого, в силу
ст. 712 Цивільного кодексу України
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
При цьому, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526
Цивільного кодексу України та ст. ст. 173,
193 Господарського кодексу України в
силу зобов'язання одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання, або одностороння зміна
його умов не допускається. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Відповідно до статті 202 Господарського
кодексу України, статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Листом №482 від 20.05.2013р. позивач
звернувся до відповідача з вимогою
повернути суму попередньої оплати у
розмірі 600000грн.00коп.

За твердженням позивача, відповідач не
виконав і даної вимоги позивача та не
повернув позивачу суму попередньої
оплати - 600000грн.00коп., тому просить
стягнути дану суму з відповідача в
судовому порядку.

Відповідач на день розгляду справи не
надав суду належних і допустимих
доказів про виконання своїх
зобов'язань щодо поставки позивачу
цукру білого кристалічного в кількості
122,4т. та не надав суду доказів про
повернення позивачу суми попередньої
оплати, а тому згідно вимог ст..ст.33,34
ГПК України слід вважати що за ним
рахується борг в сумі 600000грн.00коп.

При цьому судом не можуть бути прийняті
до уваги посилання відповідача, як на
докази виконання ним зобов'язання щодо
поставки позивачу товару (цукру білого
кристалічного), на товарно-транспортні
накладні №Р196 від 14.02.2013р.; № Р199 від
14.02.2013р; №Р200 від 14.02.2013р.; №Р201 від
14.02.2013р.; №Р202 від 14.02.2013р.; №Р210 від
15.02.2013р.; №Р215 від 15.02.2013р. та на
видаткові накладні №№196, 199, 200, 201, 202
від 14.02.2013року. №№210, 215 від 15.02.2013року а
також на копії довіреностей, отриманих
за допомогою факсимільного зв'язку,
№2302/12 від 14 лютого 2013року, виданої
позивачем на отримання цукру білого
кристалічного в мішкотарі в кількості
сто двадцять три тонни на ім'я
директора Келисиді Максима
Констянтиновича та б/н від 14.02.2013р.,
виданої на ім'я водіїв ОСОБА_4, ОСОБА_9,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 і б/н від
15.02.2013року, виданої на ім'я водіїв
ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також на нотаріально
завірені заяви вищезазначених водіїв
(копії заяв знаходяться в матеріалах
справи), в яких вони стверджують, що 14 та
15 лютого 2013 року на території ТОВ
«Боршівський цукровий завод» було
завантажено у відповідні транспортні
засоби цукор білий кристалічний в
мішкотарі для перевезення на ПП
«Гелосстар», оскільки такі не є
належними доказами у справі, в
розумінні ст. 34 ГПК України, з огляду на
наступне:

- згідно п. 1 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14 жовтня
1997р. та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 28.02.1998р. за №128/2568 (далі
- Правила) товарно-транспортна накладна
- єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи;

- перевізники приймають вантажі для
перевезення на підставі укладених
Договорів із Замовниками згідно з
заявками (додаток 1) або за разовий
договір (додаток 2). Заявка подається у
вигляді та в строки, передбачені
Договором. За погодженням сторін
заявка може бути подана на один день,
тиждень, декаду або місяць. Разові
договори повинні бути укладені в
письмовій формі. (п. п. 10.1- 10.3 Правил);

- пунктами 11.4-11.6 Правил передбачено, що
товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику;

- проте, за твердженням позивача, які не
спростовані в установленому законом
порядку в т.ч. і поясненнями водіїв,
викладених в нотаріально засвідчених
заявах(копії яких знаходяться в
матеріалах справи) ним не укладалися
будь-які договори з перевізниками на
перевезення від відповідача цукру
білого кристалічного, в той час, як в
зазначених вище товарно-транспортних
накладних Замовником значиться ПП
«Гелосстар». Окрім того, відповідачем
не надано і судом не здобуто
товарно-транспортних накладних з
відміткою вантажоодержувача (ПП
«Гелосстар») про отримання товару, а
згідно п.11.6 Правил третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику;

- що до видаткових накладних №№196, 199, 200,
201, 202 від 14.02.2013року. №№210, 215 від
15.02.2013року, то в графі "Отримав(ла) за
довіреністю" значаться прізвища
відповідно ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6 ОСОБА_7 і
поставлені їхні підписи, про що вони
стверджують в поясненнях, викладених в
нотаріально завірених заявах, проте
довіреність №2302/12 від 14.02.2013р.,
зазначена в даній графі, видана
директору Келесиді Максиму
Костянтиновичу, а не даним особам.
Окрім того, відповідачем надана суду
лише факсограма даної довіреності, в
той час як згідно п.13 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Мінфіну №99 від 16.05.1996р.,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 12.06.1996р. за №293/1318 (далі -
Інструкція №99), Довіреність, незалежно
від строку її дії, залишається у
постачальника при першому відпуску
цінностей. У разі відпуску цінностей
частинами на кожний частковий відпуск
складається накладна (акт
приймання-здачі або інший аналогічний
документ) з поміткою на ній номера
довіреності та дати її видачі. В цих
випадках один примірник накладної (або
документа, що її заміняє) передається
одержувачу цінностей, а другий -
додається до залишеної у постачальника
довіреності і використовується для
спостереження і контролю за відпуском
цінностей згідно довіреності, а також
для проведення розрахунків з
одержувачем. При цьому слід зазначити,
що за твердженням позивача довіреність
за №2302/12 від 14.02.2013р. ним не видавалася і
в Журналі реєстрації довіреностей за
2012-2013 роки, копія якого знаходиться в
матеріалах справи, а оригінал оглянуто
судом в судовому засіданні дана
довіреність не зареєстрована;

- надані відповідачем копії
довіреності б/н від 14.02.2013р. та б/н від
15.02.2013року, якими, ПП "Гелосстар"
уповноважує названих вище водіїв
отримати у відповідача цукор білий
кристалічний в загальній кількості
119,05тн (83,15тн.і 35,9тн.) не відповідають
вимогам Інструкції №99, а саме: не
містять ряду обов'язкових
реквізитів,таких як: порядкового
номеру довіреності; ім'я, по-батькові
особи, на ім'я якої видано довіреність,
зазначення реквізитів документа який
засвідчує цю особу; зразків підпису
осіб, на ім'я яких вони виписані (копії
довіреностей не містять жодних
обов'язкових реквізитів, що
посвідчують їх достовірність), тоді як
Пункт 7 Інструкції №99 встановлює
заборону видавати довіреності, які
повністю або частково не заповнені, не
мають зразків підпису осіб, на ім'я яких
вони виписані та забороняється також
відпускати цінності, зокрема у випадку
подання довіреності, виданої з
порушенням встановленого порядку
заповнення або з незаповненими
реквізитами (п. 12 Інструкції №99).

- долучені відповідачем до матеріалів
справи нотаріально засвідчені заяви
ОСОБА_4 від 07.02.2014р., ОСОБА_9 від 12.02.2014р.,
ОСОБА_1 від 12.02.2014р. (2 примірника), ОСОБА_6
від 06.02.2014р., ОСОБА_7 від 07.02.2014р., згідно
яких вищезазначені особи стверджують,
що 14.02.2013р. та 15.02.2013р. на території ТОВ
"Боршівський цукровий завод" було
завантажено відповідні транспортні
засоби цукром білим кристалічним в
мішкотарі згідно видаткових накладних
№196, №199, №200, №201, №202, №210, №215 для
перевезення зазначеного товару для ПП
"Гелосстар" та підтвердили, що підписи
відповідних осіб на вищезазначених
накладних проставлені ними особисто,
не є належним доказом поставки товару
позивачу, зі змісту цих заяв лише
слідує, що зазначені особи отримали
товар, як вони стверджують, для ПП
"Гелосстар", проте не підтверджують
факт доставки та отримання
ПП»Гелосстар» даного товару.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, пояснення представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі. Мають
бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
(ст..33 ГПК України) Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З наведеного вище слідує, що
відповідачем не надано, а судом не
здобуто належних і допустимих доказів,
які б підтверджували виконання
відповідачем зобов'язання щодо
поставки позивачу згідно усної
домовленості цукру білого
кристалічного в кількості 122,4тн., тобто
доказів, які б підтверджували факт
поставки ПП "Гелосстар" та факт
отримання останнім даного товару.

При таких обставинах та відповідно до
вимог ст.ст.509, 525, 526, 625, 693 Цивільного
кодексу України, ст.ст.173, 193
Господарського кодексу України та
ст.ст.33,34 ГПК України позов підлягає
задоволенню як обґрунтовано заявлений.

Статтею 44 ГПК передбачено, що до складу
судових витрат входить оплата послуг
адвоката, які підлягають відшкодуванню
в тому випадку, якщо вони сплачені
адвокату стороною, котрій такі послуги
надавалися, а їх сплату підтверджено
відповідними фінансовими документами.

Згідно ч.3 ст. 48 та ч.5 ст. 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі (Постанова Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від 21
лютого 2013року "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України".

Пленум Вищого господарського суду
України у п. 6.5 постанови від 21.02.2013р. №7
"Про деякі питання практики
застосування розділу IV Господарського
процесуального кодексу України"
роз'яснив, що розмір відшкодування
судових витрат, не пов'язаних зі
сплатою судового збору, не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним
порівняно з ціною позову. У зв'язку з
цим суд з урахуванням конкретних
обставин, зокрема ціни позову, може
обмежити даний розмір з огляду на
розумну необхідність судових витрат
для даної справи. Так, у визначенні
розумно необхідного розміру сум, які
підлягають сплаті за послуги адвоката,
можуть братися до уваги, зокрема:
встановлені нормативно-правовими
актами норми видатків на службові
відрядження (якщо їх установлено);
вартість економних транспортних
послуг; час, який міг би витратити на
підготовку матеріалів кваліфікований
фахівець; вартість оплати відповідних
послуг адвокатів, яка склалася в країні
або в регіоні; наявні відомості органів
статистики або інших органів про ціни
на ринку юридичних послуг; тривалість
розгляду і складність справи тощо.

Факт надання послуг адвокатом ОСОБА_15
підтверджується договором №07/05/13-1 від
11.01.2010р. про надання правової допомоги,
свідоцтвом про право на заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від
14.09.2010р., виданого на ім'я ОСОБА_15,
платіжним дорученням №225 від 21.05.2013р. на
суму 10000грн.00коп., яке виписане на
підставі договору №07/05/13-1 від 11.01.2010р.

Враховуючи ціну позову - 600 000грн.00коп.,
складність та тривалість розгляду
даної справи (безпосередня участь
адвоката ОСОБА_15 в судових засіданнях
12.06.2013р., 25.06.2013р., 25.12.2013р., 05.02.2013р.,
05.03.2013р.), суд вважає за можливе
задовольнити заявлені позивачем до
стягнення 10000грн.00коп. витрат на оплату
послуг адвоката.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України,
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Боршівський цукровий завод" вул.
В.Великого, 1, м. Борщів, Борщівського
району, Тернопільської області () на користь Приватного
підприємства "Гелосстар" вул. Верхня, 2а,
м.Дніпропетровськ () - 600
000грн. 00 коп. попередньої оплати,
12000грн.00коп. в повернення витрат по
сплаті судового збору, 10000грн.00коп. в
повернення витрат по сплаті послуг
адвоката.

3. Наказ видати після набрання
рішенням суду законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони,
прокурор, треті особи та особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки мають право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня підписання повного
тексту рішення, через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено "18" березня 2014р.

Головуючий суддя
Г.З. Андрушків

Судді
М.С. Стадник

В.Л. Гевко