донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

31.03.2014 справа №905/1027/13-г

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Попков Д.О.
Марченко О.А., Радіонова О.О.розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кнауф Гіпс
Донбас", м. Соледар, Донецька областьпри
секретарі судового засідання за
участю представників: від
позивачаКазначеєва І.О. - за
довіреністю;від відповідача судового
експертаМутян О.М. - за довіреністю;
ОСОБА_7 - за свідоцтвом НОМЕР_1на рішення
господарського суду Донецької області
від22.01.2014р. (повний текст підписано
27.01.2014р.) у справі№ 905/1027/13-г (суддя
Гассій О. В.)за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Кнауф Гіпс
Донбас", м. Соледар, Донецька областьдо
Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною, м. Київ, в особі Східного
територіального управління
регіонального розвитку та контролю
Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною, м. Донецькпростягнення 404853
грн.64 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Донбас", м.
Соледар, Донецька область звернулось
до Господарського суду Донецької
області з позовом до Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною, м.
Київ, в особі Східного територіального
управління регіонального розвитку та
контролю Державного підприємства з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною, м. Донецьк про
стягнення 404853,64грн.

Рішенням Господарського суду
Донецької області від 22.01.2014р. (суддя
Гассій О. В.) у задоволенні позовних
вимог відмовлено з мотивів поточної
чинності договору №ІМ06/410 від 21.09.2009р., в
межах якого були здійснені стягувані
Позивачем платежі, необґрунтованістю
відмови Позивача від підписання актів
здачі-прийняття виконаних робіт на
суму стягуваних коштів, з огляду на що
останні вважаються підписаними, а
послуги - наданими.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Донбас", м.
Соледар, Донецька область, не
погодившись з прийнятим судовим
рішенням, звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Донецької
області від 22.01.2014р. у справі №905/1027/13-г,
та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції апелянт посилається
на: неповне з'ясування обставин справи,
що призвело до неправильного
застосування норм процесуального та
матеріального права, а саме - не
дослідження висновку призначеної
судової експертизи; ігнорування
відсутності первинних бухгалтерських
документів на підтвердження
фактичного виконання зобов'язань
Відповідачем; припинення договору
№ІМ06/410 від 21.09.2009р. у зв'язку із
закінченням строку його дії 31.12.2012р. та
виникнення цією датою зобов'язання із
повернення оплачених коштів за
фактично не надані впродовж дії
договору послуги з утилізації.

Розпорядженням заступника голови
Донецького апеляційного
господарського суду від 10.02.2014р. за
результатами автоматичного розподілу
справи сформовано колегію суддів у
наступному складі: головуючий
(суддя-доповідач) Попков Д.О., судді
Марченко О.А., Радіонова О.О.

Ухвалою від 10.02.2014р. суд порушив
апеляційне провадження та призначив її
розгляд у судовому засіданні на 24.02.2014р.
з подальшим відкладанням на 17.03.2014р.

Розпорядженням в.о. голови Донецького
апеляційного господарського суду від
17.03.2014р. у зв'язку із перебуванням судді
Радіонової О.О. у відпустці її у складі
судової колегії замінено на суддю
Татенко В.М.

Ухвалою від 17.03.2014р. розгляд
апеляційної скарги було відкладено на
31.03.2013р. і розпорядженням в.о. голови
суду від 31.03.2013р. у зв'язку із виходом
судді Радіонової О.О. з відпустки, її
знову було введено у склад судової
колегії замість судді Татенко В.М.

Фіксація судових засідань апеляційної
інстанції здійснювалась за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
у порядку розгляду апеляційної скарги,
встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України.

Представник Скаржника у судовому
засіданні 31.03.2014р. підтримав апеляційну
скаргу у повному обсягу.

Представник Відповідача у судовому
засіданні 31.03.2014р. проти задоволення
скарги усно заперечив, посилаючись на
законність оскаржуваного рішення.

Викликаний судовий експерт надав усні
пояснення на запитання головуючого
судді відносно обставин проведення і
змісту складеного звіту судової
експертизи.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, у тому числі - наданих на вимогу
апеляційного суду, апеляційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія апеляційної інстанції
зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та
вбачається із матеріалів справи,
21.09.2009р. між Позивачем (Замовник) та
Донецьким обласним управлінням
«Донецькекокомресурси» (попередня
назва Відповідача, Виконавець)
укладено договір №ІМ06/410 (а.с.а.с.15-17 т.1),
предметом якого за п.1 є послуги з
організації збирання, заготівлі та
утилізації використаних тари і
пакувальних матеріалів імпортованої
продукції на умовах та за тарифами,
визначеними цим договором згідно із
Постановою КМУ №915 від 26.07.2001р. зі
змінами і доповненнями.

Умовами п.2.1. на Виконавця покладені
наступні обов'язки:

- надати послуги з організації
збирання, заготівлі та утилізації
використаних тари і пакувальних
матеріалів, визначених п. 1 договору
(п.2.1.1.);

- у разі невідповідності відходів
тари і пакувальних матеріалів як
вторинної сировини, вимогам діючих
стандартів для подальшої переробки чи
утилізації, організувати проведення
знищення цих відходів (п.2.1.2.);

- за підсумками кожного місяця,
відповідно до суми оплати, здійсненої
Замовником, надати акт про надання
послуг (п.2.1.3.). В свою чергу, п. 2.3.2.
договору Замовник зобов'язується
прийняти послуги та протягом 10 робочих
днів з дня відправлення Виконавцем, або
отримання акту представником
Замовника, направити Виконавцю
підписаний акт. У випадку, коли
Виконавець протягом вказаного терміну
не отримує від Замовника підписаного
акту, або обґрунтовану відмову від його
підписання, в день закінчення
сказаного строку, такий акт вважається
прийнятим Замовником, а послуги
належне наданими та прийнятими без
зауважень. В такому випадку акт наданих
послуг без підпису Замовника з
надписом «Зауважень від Замовника у
встановлений строк не надійшло» є для
сторін підставою вважати вказані в
ньому послуги прийнятими Замовником у
повному обсязі без зауважень.

Пунктом 2.3.3. договору встановлено
обов'язок Замовника оплачувати послуги
Виконавця, визначені п. 1 договору, до
закінчення митного оформлення у
відповідності з обсягом, визначеним
Замовником у Відомості (її надання
останнім передбачено п. 2.3.1.), згідно з
наведеними тарифами, у строки
(оплатити) і порядку, передбаченими п. 5
договору. В свою чергу, умовами п. 5
договору передбачено:

- здійснення Замовником оплату послуг
Виконавця шляхом перерахування коштів
на його спеціальний казначейський
рахунок із визначенням в платіжному
документі номеру та дату договору, а
також номер та дату відомості, за якими
здійснюється оплата (п.5.1);

- обов'язок по здійсненню розрахунків
за цим договором виникає у Замовника
стосовно надання послуг щодо тари і
пакувальних матеріалів з-під
імпортованої продукції - на момент
митного оформлення, незалежно від
термінів надання Виконавцем акту (п.5.2).

Пунктами 9.1 та 9.2 договору передбачено,
що умови договору можуть бути змінені
за взаємною згодою сторін за винятком
обов'язкового внесення змін до
договору у випадках змін законодавчих
та підзаконних нормативно-правових
актів, що впливають на відносини сторін
за договором; всі зміни та доповнення
до договору мають юридичну силу і є
його невід'ємною частиною лише у
випадку виконання їх у письмовій формі
та підписання обома сторонами
договору.

Строк дії договору п. 11.1. сторонами
визначений з моменту підписання і до
31.12.2009р., проте п. 11.2 передбачено, що у
разі відсутності письмових заяв сторін
про розірвання договору за два місяця
до закінчення терміну його дії, договір
пролонгується на той же термін і на тих
же умовах.

Додатковим договором №1 від 04.07.2011р.
(а.с.17 т.1) сторонами були внесені зміни
до реквізитів Виконавця у зв'язку із
його перейменуванням, та визначений
строком дії договору до 31.12.2012р. При
цьому, решта умов договору №ІМ06/410 від
21.09.2009р., які не були змінені цим
додатковим договором, залишаються без
змін.

Як було встановлено місцевим судом та
вбачається із матеріалів справи, в
перебігу дії договору №ІМ06/410 від
21.09.2009р. сторонами не було вчинено дій з
подання заяв щодо його припинення в
порядку п. 11.2. Поряд із цим, матеріали
справи також не містять доказів
надходження Відповідачеві запитів
Позивача в порядку п. 3.4. договору щодо
врегулювання спорів відносно обсягів і
строку надання послуг.

На виконання грошових зобов'язань з
попередньої оплати послуг за договором
№ІМ06/410 від 21.09.2009р. Позивачем під час
митного оформлення імпорту згідно
представлених платіжних доручень
(а.с.а.с.111-158 т.1) у період з 21.09.2009р. по
14.12.2012р. перерахував Відповідачеві
447052,12грн.

В свою чергу, сторонами були підписані
акти здачі-приймання робіт від 30.09.2009р.
(а.с.45 т.1) і 30.10.2009р. (а.с.47 т.1), згідно яких
Замовником були прийняті від Виконавця
передбачені договором №ІМ06/410 від
21.09.2009р. послуги на загальну суму
42198,48грн.

Листом №46-01-12від 09.04.2012р. (а.с.82 т.1)
Відповідач надіслав Позивачу акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
за період з листопада 2009р. по лютий 2012р.
(а.с.а.с.49-81 т.1). У відповідь на
зазначений лист Позивач у листі №918 від
13.04.2012р. (а.с.84-85 т.1) повідомив
Відповідача про відмову від підписання
наданих актів, у зв'язку із
недоведеністю факту надання ним
послуг.

Листами №1078 від 11.02.2012р. (а.с.а.с.88-89 т.1),
№1249 від 30.05.2012р. (а.с.а.с.94-95 т.1), №1496 від
07.07.2012р. (а.с.а.с.98-99 т.1), №3604 від 19.11.2012р.
(а.с.а.с.108-109 т.1) Позивач вимагав
Відповідача повернути безпідставно
одержані грошові кошти, які були
вимушено перераховані за фактично не
одержані послуги.

08.11.2012р. Відповідачем направлені листом
№182-01-12 (а.с.101 т.1) акти наданих послуг за
період з червня по жовтень 2012р.
(а.с.а.с.102-106 т.1). Позивач знову
відмовився від підписання зазначених
актів, посилаючись на відсутність
законних підстав для їх підписання, про
що повідомив у листі №3604 від 19.11.2012р.
(а.с.а.с.108-109 т.1).

Крім того, в перебігу дії договору
№ІМ06/410 від 21.09.2009р. Позивачем були
укладені договори:

- з ПП «Пакт» (Покупець) №17/01 від
22.01.2010р. (а.с. 154 т.3), за умовами якого
Позивач як Продавець зобов'язується
відвантажувати Покупцеві, а той -
приймати і оплачувати вторинну
сировину згідно специфікації;

- з Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_8 (Виконавець) №01/2011 від 20.01.2011р.
(а.с.а.с.156-158 т.3), за умовами якого
Позивач як Замовник доручає і оплачує
послуги Виконавця зі збирання та
утилізації відходів;

- з ТОВ «Екогінпром» (Виконавець)
№09-02/12 від 09.02.2012р. (а.с.а.с.159-161 т.3), за
умовами якого Позивач як Замовник
доручає і оплачує послуги Виконавця зі
збирання та утилізації відходів;

- з ТОВ «Павлоградвторма»
(Покупець) №21/09/12 від 21.09.2012р. (а.с.а.с.162-164
т.3), за умовами якого Позивач як
Продавець зобов'язується
відвантажувати Покупцеві, а той -
приймати і оплачувати вторинну
сировину.

Як було визначено у висновку №375/24 від
02.10.2013р. (а.с.а.с.68-99 т.29) призначеної
місцевим судом судово-економічної
експертизи за результатами
дослідження наданих первинних
документів (а.с.а.с.154-191 т.3), між
Позивачем і вказаними вище Виконавцями
і Покупцями дійсно відбувався майновий
обіг щодо відходів та вторинної
сировими, які за своїм видом відповідає
тарі та упаковці, вказаних у митних
деклараціях та «Відомостях про облік
та розрахунок тари і пакувальних
матеріалів, у яких надходять товари, що
підлягають митному оформленню в режимі
імпорту» (а.с.а.с.192-20 т.3, т.т.4-28)

Водночас, як пояснив викликаний у
судове засідання 31.03.2014р. експерт
ОСОБА_7, що здійснював означене
експертне дослідження та складав
висновок, ним не досліджувалось і не
встановлювалось співпадіння обсягів
тари і пакувальних матеріалів, в яких
Позивачем у розглядуваний період був
імпортований товар, із обсягами тари і
пакувальних матеріалів, які як відходи
і вторинна сировина були передані
Позивачем в межах укладених договорів
на користь ПП «Пакт», Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_8, ТОВ
«Екогінпром» та ТОВ «Павлоградвторма»
відповідно, а також - тотожність цих
тари і пакувальних матеріалів
переданим Позивачем відходам і
вторинній сировині.

Місцевим судом залишено поза увагою, що
31.12.2012р. між Позивачем та Відповідачем
був укладений договір №06/1487ІМ
(а.с.а.с.197-200 т.2) зі строком дії до 31.12.2013р.
та положенням про автоматичну
пролонгацію на той же строк і на тих же
умовах за відсутності письмових заяв
сторін про його розірвання за 2 місяця
до закінчення строку. Означений
договір за своїм змістом за винятком
певних редакційний змін та виключення
обов'язку Виконавця із забезпечення
організації знищення відходів у разі
невідповідності тари і пакувальних
матеріалів вимогам діючих стандартів
щодо утилізації повністю відтворює
регламентацію правовідносин сторін,
запроваджену договором №ІМ06/410 від
21.09.2009р.

Ухвалою від 12.04.2013р. (а.с.а.с.61-62 т.29) суд
першої інстанції призначив судову
економічну експертизу, проведення якої
доручено судовому експерту ОСОБА_7, з
вирішення наступних питань:

1. Чи підтверджується документально та
в якому саме розмірі фактичне
виконання Відповідачем зобов'язань за
договором №ІМ 06/410 від 21.09.2009р. щодо
організації збирання, заготівлі та
утилізації використаної тари і
пакувальних матеріалів у період з
листопада 2009р. по грудень 2012р. включно?

2. Чи підтверджується документально та
в якому саме розмірі фактичне
виконання відповідачем зобов'язань за
договором №ІМ 06/410 від 21.09.2009р. щодо
організації збирання, заготівлі та
утилізації використаної тари і
пакувальних матеріалів у січні 2013р.?

02.10.2013р. судовим експертом складено
висновок судово-економічної
експертизи №375/24 (а.с.а.с.68-99 т.29), яким
надані наступні відповіді:

- згідно результатів здійсненого
дослідження даних наданих документів
випливає, що фактичне виконання
Відповідачем зобов'язань за договором
№ІМ 06/410 від 21.09.2009р. щодо організації
збирання, заготівлі та утилізації
використаної тари і пакувальних
матеріалів у період з листопада 2009р. по
грудень 2012р. документально не
підтверджується;

- у результаті здійсненого дослідження
даних наданих документів встановлено,
що фактичне виконання відповідачем
зобов'язань за договором №ІМ 06/410 від
21.09.2009р. щодо організації збирання,
заготівлі та утилізації використаної
тари і пакувальних матеріалів у січні
2013р. документально не підтверджується.

До зазначених висновків експерт дійшов
з наступних підстав:

- акти виконаних робіт за період
вересень 2009р. по січень 2013р., що надані
у якості підтвердження факту надання
Відповідачем послуг з утилізації
відходів, значаться складеними з
порушеннями вимог чинного
законодавства, не містять всіх
необхідних реквізитів, визначених п.2
ст.9 Закону України №996 та п. 2.4
Положення №88;

- накладні на передачу відходів на
утилізацію складені пізніше ніж акти
про надання послуг з утилізації
вказаних відходів (за найменуванням та
кількістю відходів акти та накладні
повністю ідентичні).

Тобто вказані документи містять
взаємно суперечні дані, тому не
прийняті експертом у якості
документального підтвердження факту
надання відповідачем послуг з
утилізації відходів;

- наявна в матеріалах справи
кореспонденція (листи, відповіді, тощо)
містять інформацію, що свідчить про не
виконання Відповідачем своїх
договірних зобов'язань згідно з
предметом договору №ІМ 06/410 від 21.09.2009р.
не здійснюється за весь період часу
його дії та повертає не підписаним акт
здачі-приймання робіт від 29.05.2012р., у
зв'язку з відсутністю законних підстав
для їх підписання до фактичного
виконання зазначених послуг;

- наявні в матеріалах справи договори,
накладні ТТН свідчать про фактичне
вивезення та утилізацію відходів ТОВ
«Кнауф Гіпс Донбас» сторонніми
організаціями, при цьому відходи за
видами відповідають найменуванню тари
і пакувальних матеріалів, що зазначені
у «Відомостях про облік та розрахунок
матеріалів, у яких надходять товари, що
підлягають митному оформленню в режимі
імпорту», які додаються до ВМД та
значаться отриманими позивачем при
імпорті товарів.

Між тим, попри означені результати
судової експертизи, місцевий суд
наголосив на тому, що заперечення
Відповідача проти позову, що полягають
у належному виконанні ним зобов'язань
за договором № ІМ 06/410 від 21.09.2009р., не
суперечать висновку експерта, та, як
вже зазначалося вище, відмовив у
задоволені позовних вимог.

Оцінюючи правильність застосування
місцевим судом норм матеріального і
процесуального законодавства в
контексті встановлених обставин,
апеляційний суд дійшов висновку про
необґрунтованість вимог апеляційної
скарги з огляду на таке:

Як вбачається із матеріалів справи,
сутність розглядуваного спору полягає
у примусовому спонуканні Відповідача
повернення Позивачу безпідставно
набутих коштів з оплати послуг, які не
були надані Відповідачем за договором
№ІМ06/410 від 21.09.2009р.

Враховуючи статус сторін та характер
правовідносин між ним, останні
(правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
певних юридичних фактів. Аналогічні
положення встановлені і в ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України, які
безпосередньо передбачають можливість
виникнення зобов'язань внаслідок
придбання або збереження майна
суб'єктом господарювання за рахунок
іншої особи без достатніх на те
підстав.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави, зобов'язана
повернути потерпілому це майно. При
цьому, можливість застосування
зазначених наслідків не перебуває у
залежності від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
подій.

Згідно із ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу
України означений законодавчий припис
у повній мірі стосується і грошових
коштів, які є видом майна у розумінні
ст.177 цього Кодексу.

Виходячи із змісту наведених положень,
можливість реалізації зазначеного
кондикційного зобов'язання вимагає
наявності наступної сукупності умов:

- збільшення (набуття) майна у
набувача (або збереження такого майна)
з одночасним зменшенням майна у
потерпілого у відповідному розмірі
(або не збільшення такого майна);

- збільшення (збереження) майна у
набувача за рахунок потерпілого;

- первісна відсутність правових
підстав для збільшення (збереження)
майна у набувача, або відпадіння (як у
розглядуваному випадку) таких підстав
у подальшому.

Встановлення наявності сукупності
зазначених умов є предметом
доказування для Позивача та,
відповідно, оцінки для суду.

Втім, якщо факт збільшення (набуття
грошових коштів ) майна у Відповідача
набувача (або збереження такого майна)
з одночасним зменшенням майна у
Позивача у відповідному розмірі
підтверджується наданими платіжними
дорученнями, що містять посилання на
договір №ІМ 06/410 від 21.09.2009р., і
Відповідачем не оспорюється, то
твердження Позивача про подальше
відпадіння правової підстави, в межах
якого були здійснені стягувані
платежі, не відповідає фактичним
обставинам справи.

Так, беручи до уваги положення п. 11.2
договору №ІМ 06/410 від 21.09.2009р., яке не
було змінено внаслідок укладання
сторонами Додатковим договором №1 від
04.07.2011р., положення якого щодо строку
дії до 31.12.2012р. змінили саме п. 11.1.
договору №ІМ 06/410 від 21.09.2009р. щодо
кінцевого строку дії, та відсутність
доказів подання сторонами у
встановленому порядку заяв про
розірвання договору за два місяця до
спливу його строку (тобто - до 31.10.2012р.),
договір №ІМ 06/410 від 21.09.2009р. продовжив
своє дію і після 31.12.2012р. Наполягання
Позивача на припиненні означеного
договору цією датою зумовлено
вибірковим застосуванням його
положень та ігноруванням згоди щодо
подальшої автоматичної пролонгації,
необхідність врахування якої
обумовлено ст.629 Цивільного кодексу
України.

В свою чергу, укладання сторонами
31.12.2012р. договору №06/1487ІМ судова
колегія, враховуючи його тотожну
правову природу та зміст, не може
кваліфікувати у якості підстави для
припинення договору №ІМ 06/410 від
21.09.2009р. в порядку ст.604 Цивільного
кодексу України, оскільки вказівки про
це новий договір не містить, а
визначені ним зобов'язання не є новими
по відношенню до зобов'язань,
передбачених договором №ІМ 06/410 від
21.09.2009р. Таким чином, укладення
сторонами договору №06/1487ІМ від 31.12.2012р.
апеляційний суд розцінює як обумовлену
п.п.9.1. і 9.2. договору №ІМ 06/410 від 21.09.2009р.
зміну певних його умов шляхом
викладення у новій редакції, що цілком
узгоджується із приписами ст.ст.653, 654
Цивільного кодексу України. Дійсно, з
огляду на неспростовану презумпцію
правомірності договору №06/1487ІМ від
31.12.2012р., визначену ст.204 Цивільного
кодексу України, такий договір слід
сприймати саме як нову редакцію
договору №ІМ 06/410 від 21.09.2009р., оскільки
одночасна сумісна дію цих договорів
після 31.12.2012р. призвела б до
встановлення для Позивача подвійних
грошових зобов'язань зі сплати одного
обсягу послуг з утилізації, що не
узгоджується із п.6 ст.3 Цивільного
кодексу України та суперечить
Постанові КМУ №915 від 26.07.2001р. в її
поточній редакції.

Таким чином, на дату надходження
позовної заяви ТОВ «Кнауф Гіпс Донбас»
до Господарського суду Донецької
області (11.02.2013р.), правовідносини
сторін, в межах яких Позивачем були
здійснені стягувані платежі не
припинилися. Більш того, матеріали
справи не містять доказів,
передбачених п.11.2 договору №06/1487ІМ від
31.12.2012р. (що є новою редакцією договору
№ІМ 06/410 від 21.09.2009р.), які б унеможливили
його пролонгацію до 31.12.2014р.

Отже, поточна наявність чинного
договору, на чому наголошував і
місцевий суд, в межах якого були
здійснені стягувані платежі, а також
відсутність конкретно визначених
строків в контексті положень п.3.2.
договору (у будь-якій редакції),
впродовж яких Відповідач має фактично
здійснити утилізацію пакувальних
матеріалів і тари, унеможливлює
висновок про відсутність правових
підстав для утримання стягуваних
коштів, а отже - і правомірне
застосування ст.1212 Цивільного кодексу
України.

Зауваження Скаржника відносно
неналежного дослідження місцевим
судом висновку судового експерту, який
дійсно не узгоджується із
запереченнями Відповідача, між тим, не
є достатньою підставою для задоволення
апеляційних вимог, оскільки:

- по-перше, тотожність пакувальних
матеріалів і тари, щодо утилізації яких
Відповідачем складені акти
здачі-приймання робіт, від підписання
яких відмовився Позивач, із
пакувальними матеріалами і тарою, що
були передані на користь ПП «Пакт»,
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_8, ТОВ
«Екогінпром» та ТОВ «Павлоградвторма»,
в межах цієї справи Позивачем всупереч
ст.ст.4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України не
доведена та має характер припущення,
зумовленого спів падінням за видом
(назвою відповідних матеріалів);

- по-друге, експертом не
встановлювалось співпадіння обсягів
переданих на користь ПП «Пакт»,
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_8, ТОВ
«Екогінпром» та ТОВ «Павлоградвторма»
пакувальних матеріалів і тари із
обсягами означених матеріалів, які
мали утворитися внаслідок здійснення
Позивачем імпорту товарів у
розглядуваний період, що само по собі
не виключає надання послуг
Відповідачем навіть у разі тотожності
матеріалів, згадуваної вище;

- по-третє, апеляційний суд
враховує, що у правовідносинах з ПП
«Пакт» і ТОВ «Павлоградвторма» Позивач
здійснював продаж вторинної сировини,
а не забезпечення її утилізації,
набуваючи права вимоги щодо оплати
такої сировини, хоча грошові
зобов'язання за змістом Постанові КМУ
№915 від 26.07.2001р. мають встановлюватися
саме для імпортера товарів (в
розглядуваному випадку - Позивача). В
свою чергу, навіть подальший продаж
Позивачем на користь вказаних осіб
саме тих пакувальних матеріалів і тари,
які мають бути утилізовані
Відповідачем (чи залученими ним іншими
підприємствами), не виключає виконання
останнім своїх зобов'язань за
договором №ІМ 06/410 від 21.09.2009р., адже
послуги за ним надаються на всій
території України, і неможливість
надання таких послуг відносно проданої
вторинної сировини Позивачем не
доведена. Поряд із цим, ймовірність
надання Позивачем в період дії
договору №ІМ 06/410 від 21.09.2009р. на
утилізацію Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_8 і ТОВ «Екогінпром» саме тих
пакувальних матеріалів і тари (або їх
частини), що мав утилізувати Відповідач
(чи залучені ним інші підприємства), яка
(ймовірність) в межах цієї справи не
доведена, створює неможливість
виконання Відповідачем своїх
обов'язків, строк виконання яких не
сплинув, саме з вини Позивача.

Таким чином, наведені в цій постанові
зауваження щодо повноти встановлення
обставин місцевим судом і
відповідності певних його висновків
фактичним матеріалам справи не
впливають на правильність прийнятого
рішення про відмову у задоволені
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія апеляційної інстанції дійшла
висновку, що Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Донбас" не
доведено, а з матеріалів справи не
вбачається наявності передбачених
ст.104 Господарського процесуального
кодексу України підстав для зміни чи
скасування оскаржуваного рішення, з
огляд на що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а згідно із ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України на рахунок Скаржника
відносяться витрати зі сплати і
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кнауф Гіпс
Донбас", м. Соледар, Донецька область на
рішення Господарського суду Донецької
області від 22.01.2014р. у справі №908/1027/13
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Донецької області від 22.01.2014р. у справі
№908/1027/13 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції
набирає сили з дня її прийняття, але
може бути оскаржена до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
Д.О. Попков

Судді:
О.А. Марченко

О.О. Радіонова

Вик. Куц Н.С.

Надруковано 5 прим.: 1. Позивачу; 2.
Відповідачу;3. У справу; 4. ДАГС; 5. ГСДО