КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р. Справа№ 910/19253/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Гарник Л.Л.

Шипка В.В.

за участю секретаря Волошиної З.В.

та представників:

від позивача - Дементьєв І.Т.
(довіреність від 27.11.2013);

від відповідача - Хлєбніков С.Г.
(довіреність від 01.07.2013);

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУДДА-БАР"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 23.12.2013

у справі № 910/19253/13 (суддя: Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУДДА-БАР"

до Приватної організації "Українська
ліга авторських і суміжних прав"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.12.2013 у справі №
910/19253/13 у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю "БУДДА-БАР"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою № 15/01/14 від 15.01.2014, в
якій просить суд прийняти до уваги факт
направлення вимог про вилучення творів
з дозволів, які надаються відповідачем,
що відбувся до укладення спірного
договору, тягне його нікчемність з
огляду на положення ст. 1109 Цивільного
кодексу України, скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
23.12.2013 у справі № 910/19253/13, прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУДДА-БАР" (далі -
позивач) до Приватної організації
"Українська ліга авторських і суміжних
прав" (далі - відповідач), судові витрати
покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги
Товариство з обмеженою
відповідальністю "БУДДА-БАР"
посилається на те, що оскаржуване
рішення прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 № 910/19253/13
сформовано колегію суддів для розгляду
даної апеляційної скарги по справі №
910/19253/13 у складі: головуючий суддя:
Доманська М.Л., судді: Гарник Л.Л., Шипко
В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 у складі
колегії суддів: головуючого судді -
Доманської М.Л., суддів: Гарник
Л.Л., Шипко В.В., прийнято апеляційну
скаргу до провадження та призначено до
розгляду на 19.02.2014.

Через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду 19.02.2014 від
Приватної організації "Українська ліга
авторських і суміжних прав" надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
відповідач у справі просив рішення
господарського суду міста Києва від
23.12.2013 у справі №910/19664/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014 розгляд
скарги відкладено на 19.03.2014.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 19.03.2014 представник апелянта
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити, представник Приватної
організації "Українська ліга
авторських і суміжних прав" - проти
апеляційної скарги заперечив, просив
оскаржуване рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі
за текстом - ГПК України), в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку фактичних
обставин даної господарської справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач вказував на те, що відповідач
не мав необхідного обсягу цивільної
дієздатності для укладення договору
№КБР-06/08/11 від 01.08.2011 (далі за текстом -
Договір), оскільки станом на дату його
укладення для надання відповідачеві
права на використання необмеженого
кола музичних творів у позивача не було
для цього достатніх повноважень,
оскільки з управління відповідача вже
були вилучені права на музичні твори,
належні ТОВ "Індормедіа".

Таким чином, відсутність у відповідача
на момент укладання Договору права
надавати дозвіл на використання
необмеженого кола творів має наслідком
визнання такого Договору недійсним, на
переконання позивача.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову виходив з того, що
зміст Договору не суперечить чинному
законодавству, в укладенні Договору
сторони досягли згоди щодо всіх його
істотних умов відповідач мав
необхідний обсяг цивільної
дієздатності для укладання цього
Договору, та інше, отже, судова колегія
вважає висновок суду першої інстанції
про відсутність визначених чинним
законодавством підстав для визнання
договору недійсним та для застосування
наслідків недійсності правочину,
цілком правомірним з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Приватною організацією "Українська
ліга авторських і суміжних прав" (УЛАСП)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Будда-бар"
(користувач) укладено Договір від 01.08.2011
№ КБР - 06/08/11 (далі - Договір), за умовами
якого:

- відповідач є організацією, що має
повноваження надавати дозвіл на
використання об'єктів авторського
права та здійснювати збір винагороди
(роялті) за використання об'єктів
суміжних прав способом публічного
виконання на підставі свідоцтва про
реєстрацію як організації
колективного управління майновими
правами суб'єктів авторського права,
виданого Державним департаментом
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України за
№19/2011 від 24.01.2011; сторони погодили, що
укладають Договір з метою забезпечення
здійснення єдиних виплат за
використання об'єктів авторського
права та суміжних прав, а також
отримання єдиного дозволу на
використання об'єктів авторського
права та суміжних прав, що сприятиме
поліпшенню захисту об'єктів
авторського та суміжного права на
території України, а також поліпшенню
організації витрат роялті суб'єктам
авторського та суміжного права (розділ
1 Договору);

- користувач здійснює публічне
виконання оприлюднених музичних
творів фонограм, а також зафіксованих у
фонограмах виконань, публічну
демонстрацію відеограм, а також
зафіксованих у відеограмах виконань, а
УЛАСП надає користувачу, на умовах,
визначених цим договором, право
(невиключну ліцензію) на таке
виконання. Користувач зобов'язується
виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП
відповідно до даного Договору та
Закону. (пункт 2.1 Договору);

- користувач зобов'язується
перерахувати на поточний рахунок УЛАСП
винагороду (роялті), узгоджену
сторонами у відповідних додатках до
Договору не пізніше ніж за 5 днів до
початку календарного місяця, за який
здійснюється платіж. Платіж за дні з
яких складаються залишок місяця в
якому укладено договір, здійснюється
не пізніше трьох робочих днів після
підписання Договору; користувач
зобов'язується надіслати УЛАСП
належним чином заповнений та
підписаний Акт при виплаті роялті в 2-ох
примірниках за формою наведеною у
Додатку 3, який після перевірки
зазначеної в ньому інформації щодо
перерахування коштів підписується
УЛАСП, після чого 1 примірник
повертається користувачу (пункти 2.3., 2.5.
Договору);

- у разі невиконання умов Договору
користувачем, УЛАСП залишає за собою
право звернутися до суду з позовом про
примусове стягнення роялті, пені,
надання звітів, іншої документації
зазначеної в даному Договорі та сплати
штрафу (пункт 2.9. Договору);

- Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
01.08.2012, а в частині невиконаних
фінансових зобов'язань, фінансових
санкцій, та будь-яких інших зобов'язань
до їх повного виконання (пункт 4.1
Договору);

- у випадку, якщо жодна з сторін не
повідомить письмово іншу сторону про
припинення дії Договору протягом
місяця до настання зазначеної в п. 4.1.
дати припинення дії Договору, він
вважається пролонгованим ще на один
календарний рік і так кожного разу.
Таке повідомлення має бути надіслане
засобами поштового зв'язку
(рекомендованим листом), при цьому
належним доказом повідомлення є
квитанція відділу поштового зв'язку із
зазначенням вказаних в Договорі
поштових реквізитів сторони, на адресу
якої направлено листа (пункт 4.2
Договору).

Встановлено, що будь-яких обмежень щодо
загального переліку або окремих
об'єктів використання (музичних творів)
Договір не містить.

Відповідно до ст. 202, ч. 2 ст. 203, ст. 205, 207,
237 Цивільного кодексу України (далі за
текстом - ЦК України) правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами); правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою; представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє;
представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 статті 203
цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК
України).

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину,
визначені у статті 203 ЦК України,
зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. ст. 435, 440, 441,
443 ЦК України, ст. 7, 15, 31 - 33 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" (далі за текстом - Закон):
право на використання твору належить
автору або іншій особі, яка одержала
відповідне майнове право у
встановленому порядку (за договором,
який відповідає визначеним законом
вимогам); використання твору
здійснюється лише за згодою автора або
особи, якій передано відповідне
майнове право (за виключенням випадків,
вичерпний перелік яких встановлено
законом); розмір і порядок виплати
авторської винагороди за створення і
використання твору встановлюються в
авторському договорі або у договорах,
що укладаються за дорученням суб'єктів
авторського права організаціями
колективного управління з особами, які
використовують твори.

Використання твору без дозволу та без
сплати авторської винагороди є
порушенням майнових авторських прав,
передбаченим п. "а" ст. 50 Закону.

Статтею 45 Закону передбачено, що
суб'єкти авторського права і суміжних
прав можуть управляти своїми правами
особисто, через свого повіреного або
через організацію колективного
управління.

Згідно з ч. 4 ст. 47 Закону особи, які
використовують твори, виконання,
програми мовлення, примірники фонограм
(відеограм), зобов'язані надавати
організаціям колективного управління
точний перелік використаних (усіх)
творів, виконань, примірників фонограм
(відеограм), програм мовлення разом з
документально підтвердженими даними
про одержані прибутки від їх
використання та повинні виплачувати
організаціям колективного управління
винагороду в передбачений термін і в
обумовленому розмірі.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 48 Закону
повноваження на колективне управління
майновими правами передаються
організаціям колективного управління
авторами та іншими суб'єктами
авторського права і (або) суміжних прав
на основі договорів, укладених у
письмовій формі; організації
колективного управління можуть
управляти на території України
майновими правами іноземних суб'єктів
авторського права і (або) суміжних прав
на основі договорів з аналогічними
іноземними організаціями, в тому числі
й про взаємне представництво
інтересів.

Разом з тим за змістом п. "в" ч. 7 ст. 48
Закону наявною є можливість певного
управління організацією колективного
управління майновими правами й осіб,
які не передали організації
повноважень відповідно до ч. 3 цієї
статті.

Так, ч. ч. 5, 6 ст. 48 Закону встановлено, що:

- на основі одержаних повноважень
організації колективного управління
надають будь-яким особам шляхом
укладання з ними договорів невиключні
права на використання об'єктів
авторського права і (або) суміжних прав;

- організація колективного управління
має право вимагати від осіб, які
використовують об'єкти авторського
права і суміжних прав, надання їм
документів, що містять точні відомості
про використання зазначених об'єктів,
необхідні для збирання і розподілу
винагороди.

Згідно з приписами п. "в" ч. 1 ст. 49 Закону
до функцій організацій колективного
управління належать збір, розподіл і
виплата зібраної винагороди за
використання об'єктів авторського
права і (або) суміжних прав суб'єктам
авторського права і (або) суміжних прав,
правами яких вони управляють, а також
іншим суб'єктам прав відповідно до
цього Закону.

Відповідно до приписів частини другої
цієї статті суб'єкти авторського права
і (або) суміжних прав, які не передали
організаціям колективного управління
повноважень на управління своїми
правами, в тому числі щодо збирання
винагороди, мають право вимагати від
організацій колективного управління,
які таку винагороду за використання
їхніх творів і об'єктів суміжних прав
зібрали, виплати цієї винагороди, а
також вимагати вилучення своїх творів
і об'єктів суміжних прав із дозволів на
використання, які надаються
організаціями колективного управління
шляхом укладання договорів з особами,
які використовують ці об'єкти.

Тим самим, надавши організаціям
колективного управління можливість
дозволяти використання об'єктів
авторського права, які й не перебувають
в їх управлінні (але не вилучені з нього
в установленому порядку), законодавець
врахував специфіку діяльності
суб'єктів господарювання, які
здійснюють постійне використання
великої кількості різноманітних
об'єктів авторського права, завчасне
визначення переліку яких (із
встановленням правовласників та
одержанням необхідного дозволу від
кожного з них) є надмірно складним або
взагалі неможливим
(телерадіоорганізації; особи, що
здійснюють ретрансляцію
телерадіопрограм; власники закладів,
де відбувається публічне виконання
творів, тощо).

При цьому саме такий підхід, з одного
боку, забезпечує дотримання прав
суб'єктів авторського права (як щодо
дозволу на використання творів, так і
стосовно отримання винагороди), а, з
іншого - дозволяє суб'єктам
господарювання здійснювати
використання необмеженого переліку
творів (зокрема, музичних) без
порушення майнових авторських прав,
уклавши відповідний договір з однією
організацією колективного управління.

Вказана позиція суду узгоджується з
приписами, зазначеними у п. 10 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 №13 "Про внесення змін
і доповнень до деяких постанов пленуму
Вищого господарського суду України" з
вказаного питання, якою постанову
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності" доповнено
п. п. 49-1 і 49-2.

Відповідно до ст. ст. 638, 1109 ЦК
України, ст. 180 Господарського кодексу
України, ст. 32, 33 Закону визначення
творів, використання яких
дозволяється, є істотною умовою
ліцензійного договору, яка потребує
узгодження сторонами.

Водночас надання організацією
колективного управління дозволу на
публічне виконання музичних творів без
будь-якого обмеження їх переліку якраз
і свідчить про узгодження сторонами
відповідної істотної умови Договору,
оскільки за відсутності будь-яких
винятків (стосовно певних об'єктів
та/або суб'єктів прав) не потребує
подальшої конкретизації.

Відомості щодо вилучення
правовласниками у встановленому
порядку певних творів з управління
Організації (з дозволів на
використання, які нею надаються) у
матеріалах справи відсутні.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції та з даним мотивуванням
погоджується судова колегія, посилання
скаржника на копію листа ТОВ
"Індормедіа" від 04.05.2013 № 1-04/05/11, який
направлений на адресу Організації, в
якому зазначено, що: назване товариство
як суб'єкт авторського права на музичні
твори, що передані за ліцензійним
договором від 31.12.2010 № 01/2011А, укладеним
товариством з обмеженою
відповідальністю "Чесна музика" і ТОВ
"Індормедіа", вилучає з колективного
управління Організації майнові
авторські права на всі ці твори,
забороняє видавати дозволи (ліцензії)
та збирати авторську винагороду за
використання творів, не приймається
судом до уваги як належний та
допустимий доказ вилучення творів із
дозволів на використання у розумінні
ст. ст. 33, 34 ГПК України. При цьому,
судова колегія враховує заперечення з
цього приводу, викладені відповідачем
у справі у відзиві на апеляційну
скаргу, які не спростовані позивачем.

Так, за приписом ч. 2 ст. 49 Закону
суб'єкти авторського права і (або)
суміжних прав, які не передали
організаціям колективного управління
повноважень на управління своїми
правами, в тому числі щодо збирання
винагороди, мають право вимагати від
організацій колективного управління,
які таку винагороду за використання
їхніх творів і об'єктів суміжних прав
зібрали, виплати цієї винагороди, а
також вимагати вилучення своїх творів
і об'єктів суміжних прав із дозволів на
використання, які надаються
організаціями колективного управління
шляхом укладання договорів з особами,
які використовують ці об'єкти.

Згідно наведеної статті вбачається, що
неможливим є вилучення творів із
дозволів на використання шляхом лише
надіслання повідомлення про таке
вилучення (тобто в односторонньому
порядку), хоча логічним наслідком є,
зокрема, розгляд Організацією такого
повідомлення на предмет у тому числі й
того, чи заявлена вимога належним
суб'єктом, та надання відповіді; крім
того, права на використання музичних
творів можуть надаватися користувачам
на підставі відповідних договорів, а
тому важливим питанням є й внесення
змін до таких договорів, про що
правомірно зазначив суд першої
інстанції.

Отже, з огляду на викладене суд
приходить до висновку, що зібрані по
справі докази апелянта не дають
підстави вважати, що відповідач не мав
необхідного обсягу цивільної
дієздатності для укладання Договору.

В силу ст. 43 ГПК України сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. В силу
вказаної норми предметом доказування є
обставини, які свідчать про дійсні
права та обов'язки сторін у справі та
складається з фактів - підстав позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує апеляційну скаргу.

Отже, суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та з дотриманням
приписів норм матеріального і
процесуального права прийняв законне й
обґрунтоване рішення, визначені
законом підстави для скасування або
зміни якого відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для зміни чи
скасування рішення господарського
суду міста Києва від 23.12.2013 у справі №
910/19253/13. Порушень норм матеріального чи
процесуального права, які могли
призвести до зміни чи скасування
оскаржуваного рішення у даній справі,
судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 43, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Будда-бар"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
23.12.2013 у справі № 910/19253/13 - без змін.

2. Справу № 910/19253/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Доманська

Судді
Л.Л. Гарник

В.В. Шипко