ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.03.2014 Справа № 920/179/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олга-Торг", м. Київ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Суми

про стягнення 9 571 грн. 55 коп.

Суддя ДЖЕПА Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

При секретарі судового засідання
Лєпковій О.О.

Суть спору: позивач просить суд
стягнути з відповідача 9 571 грн. 55 коп.
заборгованості, з яких: 8 823 грн. 60 коп.
основного боргу, відповідно до
договору № 5967 від 10.04.2013 року, 615 грн. 96
коп. пені, 131 грн. 99 коп. 3% річних, а також
судові витрати, пов'язані з розглядом
справи.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, проте на виконання
вимог ухвал суду надіслав оригінали
документів, доданих до позовної заяви
для огляду в судовому засіданні, а
також витяг ЄДРЮФП щодо відповідача.

Відповідач письмового відзиву на
позовну заяву не подав, правом подати
заперечення проти вимог позивача або
докази сплати суми заборгованості
відповідач не скористався,
повноважного представника в судове
засідання не направив, про час і місце
судового розгляду був повідомлений
належним чином.

Ухвали по справі № 920/179/14 направлялись
судом відповідачу на дві адреси, були
повернуті поштою з відміткою «за
закінченням терміну зберігання».

Позивачем надано витяг з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АД №
488436, відповідно до якого станом на
11.02.2014 р., відповідач знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Тому, суд направляв
відповідачу ухвали на вказану адресу
позивачем та згідно витягу ЄДРЮФП.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64
Господарського процесуального кодексу
України.

Оскільки, до повноважень господарських
судів не віднесено установлення
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій, тому примірники
повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками «адресат вибув», «адресат
відсутній» вважаються належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши
надані оригінали документів, копії
яких долучені до матеріалів справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем 10.04.2013 р.
був укладений договір поставки
продукції № 5967, за умовами п. 1.1 якого
продавець (позивач) постачає, а
покупець (відповідач) отримує товар та
своєчасно оплачує його вартість.

Згідно п. 3.3 Договору, сторони
домовились, що покупець (відповідач)
зобов'язаний оплачувати кожну партію
переданого постачальником (позивачем)
товару, протягом 14 (чотирнадцяти)
календарних днів з моменту передачі
такої партії товару.

Позивач в позовній заяві зазначає, що
відповідно до вищевказаного договору
відповідач отримав товар на загальну
суму 8 823 грн. 60 коп.

Факт отримання відповідачем продукції
за договором підтверджується
матеріалами справи, а саме
товарно-транспортними накладними, на
яких містяться підписи представника
відповідача, актом звірки станом на
09.07.2013 р., підписаного повноважними
представниками сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору. Не
виконуючи належним чином свої
зобов'язання, відповідач порушив
вимоги ст. 526 ЦК України - допустив
прострочення грошового зобов'язання.

Відповідно до положень чинного
законодавства, а саме: ч. 1 ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

З наведеною нормою кореспондується і ч.
1 ст. 173 Господарського кодексу України,
згідно із якою господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем не подано аргументованих
заперечень проти вимог позивача, тому
позовні вимоги щодо стягнення 8 823 грн. 60
коп. основного боргу суд вважає
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню на підставі ст.
268 Господарського кодексу України, ст.
ст. 526, 610 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення з відповідача пені позивач
зазначає, що відповідачем в порушення
умов договору не було проведено
розрахунків за поставлений товар.

Згідно п. 5.1, п. 5.3 вищевказаного
договору у випадку несвоєчасної оплати
поставленої партії товару, покупець
зобов'язаний сплатити на користь
постачальника пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
партії товару за кожен день
прострочення платежу.

Тому, позивачем заявлені вимоги по
стягненню пені в розмірі 615 грн. 96 коп.
за період з 04.07.2013 р. по 11.01.2014 р.

Господарський суд не може погодитись з
розміром нарахування пені. Так, згідно
інформаційно правової системи «Ліга»,
а саме калькулятору штрафних санкцій
розмір пені становить 590 грн. 27 коп.

Суд вважає за необхідне застосувати у
даному випадку приписи ст. 611 ЦК України
та ст. 230 ГК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 Господарського
Кодексу України встановлює, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" №
2921-ІІІ від 10.01.2002 р., розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне стягнути пеню в розмірі 590
грн. 27 коп. (за ТТН № СУМ-004653 від 19.06.2013 р.
в розмірі 315 грн. 52 коп. та за ТТН №
СУМ-004872 від 26.06.2013 р. в розмірі 274 грн. 75
коп.).

Зазначене відповідає правовій позиції,
викладеній в п. 1.12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 року № 14, в якому зазначено, що з
огляду на вимоги частини першої статті
47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

Крім того, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань по вищевказаному
договору позивач просить стягнути з
відповідача 131 грн. 99 коп. 3% річних.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги стосовно стягнення 131 грн. 99 коп.
3% річних, є правомірними,
обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони, також
якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї державне мито
незалежно від результатів вирішення
спору. Враховуючи, що відповідач
порушив умови договірних зобов'язань, з
нього на користь позивача підлягають
стягненню 1 827 грн. 00 коп. в рахунок
відшкодування витрат останнього зі
сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 509, 526-527, 536, 610, 611, 623, 625 Цивільного
кодексу України, ст. 173, 193, 268
Господарського кодексу України, ст. ст.
22, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Олга-Торг"
(01001, м. Київ, вул. Софійська, б. 10/літера
«А», код 35031638) 8 823 грн. 60 коп. основного
боргу, 590 грн. 27 коп. пені; 131 грн. 99 коп. 3%
річних, 1 827 грн. 00 коп. відшкодування
витрат зі сплати судового збору.

3. В частині стягнення 25 грн. 69 коп.
пені - відмовити.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 31.03.2014 р.

СУДДЯ
Ю.А. ДЖЕПА