ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.Справа № 922/776/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Бояр
В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стальконструкція", м.
Харків до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФКМ-4", м. Харків про
стягнення 176498,20 грн. за участю :

позивача - Любич В.О., довіреність від
03.02.2014 року;

відповідача - Соколенко О.В.,
довіреність № 23 від 07.03.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача про стягнення 176498,20 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
договором генерального підряду № 3-08/11
від 03.08.2011 року, з урахуванням чого
просить суд стягнути з відповідача
суму основного боргу в розмірі 160897,34
грн., пеню в розмірі 14415,98 грн., 3 % річних
в розмірі 1184,88 грн. Також до стягнення
заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07 березня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/776/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 18 березня 2014 року об 11:00.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 березня 2014
року розгляд справи відкладено на 01
квітня 2014 року об 11:40, відповідно до
приписів ст. 77 ГПК України.

01 квітня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від відповідача
надійшли заперечення до позову (вх. №
11000), які досліджено та долучено судом
до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав з підстав в повному обсязі з
підстав, викладених в позовній заяві та
наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився, проти заявлених
позовних вимог в частині нарахування
позивачем пені, заперечив повністю
посилаючись на те, що розмір
пред'явленої до стягнення пені значно
перевищує максимальний розмір пені,
передбачений законодавством. Крім
того, в своїх запереченнях, відповідач
просить суд відстрочити виконання
рішення у даній справі на три місяці ,
посилаючись на скрутне фінансове
становище.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та надання
доказів покладений на сторони, тому
суд, відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України, розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані
докази, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
суд встановив наступне.

03 серпня 2011 року між позивачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Стальконструкція"
(генпідрядником) та відповідачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ФКМ-4" (замовником)
укладено договір генерального підряду
№ 3-08/11 (далі - Договір), відповідно до
умов якого, позивач (генпідрядник)
прийняв на себе зобов'язання на умовах,
визначених цим Договором та чинним
законодавством України, за завданням
замовника (відповідача) на свій ризик
виконати та здати замовникові
(відповідачу) в установлений цим
Договором строк всі роботи, в тому
числі закупку та поставку всіх
необхідних матеріалів та обладнання,
організацію та виконання всіх
необхідних робіт, систем та мереж,
отримання необхідної дозвільної
документації для виконання робіт, а
відповідач (замовник) прийняв на себе
зобов'язання прийняти від позивача
(генпідрядника) виконані належним
чином та відповідно до умов цього
Договору роботи та оплатити виконані
належним чином та у відповідності до
умов Договору виконані роботи (п. 2.1
Договору).

Пунктом 13.1 Договору сторони погодили,
що позивач (генпідрядник) отримає в
якості оплати роботи, виконані
відповідно до умов Договору належним
чином плату, що становить 370151,12 грн. з
урахуванням ПДВ. ПДВ - 20% від вартості
робіт та послуг, за цим Договором
становить 87755,11 грн.

Податок на додану вартість (ПДВ)
включається до кожного окремого
платежу та відповідно до ціни Договору
в розмірі, передбаченому чинним
законодавством України (на момент
укладання цього Договору ПДВ становить
20 %). В разі зменшення розміру ПДВ ціна
Договору відповідно зменшується.

Відповідно до п. 13.2.1 спірного Договору
від 03.08.2011 року, платежі здійснюються в
безготівковому порядку шляхом
банківського переказу замовником
(відповідачем) відповідної суми
грошових коштів на поточний рахунок
генпідрядника (позивача) на підставі
належним чином оформленого та
затвердженого замовником
(відповідачем) платіжного пакету, що
складається з:

- рахунку - фактури;

- акту приймання - передачі виконаних
робіт, в якому наведено розрахунок
вартості виконаних підрядних робіт та
суми оплати за розрахунковий місяць;

- довідки про вартість виконаних
підрядних робіт типової форми № КБ-3
(форма передбачена чинним
законодавством).

Генпідрядник (позивач) надає замовнику
(відповідачу) зазначений в цьому пункті
платіжний пакет за звітний місяць
щомісячно в строк до 5-го числа місяця,
наступного за звітним.

Для здійснення авансового платежу,
зазначеного в п. 13.3.1 Договору достатньо
рахунку - фактури від генпідрядника
(позивача).

Як вбачається з матеріалів справи,
вищенаведений пакет документів та
відповідна вимога про погашення
заборгованості було направлено на
адресу відповідача цінним листом №
498, який останнім було отримано 04
грудня 2013 року (арк. справи 41-42).

Пунктом 13.2.3 Договору від 03.08.2011 року
сторони погодили, що замовник
(відповідач) перераховує генпідряднику
(позивачу) кошти згідно затвердженого
замовником (відповідачем) розрахунку
вартості виконаних підрядних робіт та
суми оплати за розрахунковий місяць
протягом 10 (десяти) календарних днів з
дати затвердження замовником
(відповідачем) платіжного пакету
генпідрядника (позивача) та з
урахуванням положень п. 13.3 цього
Договору.

Таким чином, відповідач (замовник)
відповідно до умов спірного Договору
від 03.08.2011р., повинен був сплатити
виконані позивачем (генпідрядником)
виконані роботи частинами у строк до 10
днів з моменту підписання сторонами
акту прийняття виконаних робіт.
Остаточний розрахунок з позивачем
(генпідрядником) мав бути проведений
протягом 10 календарних днів з моменту
підписання сторонами останнього акту
прийняття виконаних робіт.

Як свідчать матеріали справи, такий Акт
прийняття робіт підписано між
сторонами 31 травня 2012 року (арк. справи
32-40), проте, оскільки умови, передбачені
п. 13.2.1 Договору, були виконані 04 грудня
2013 року, обов'язок здійснити оплату
виконаних робіт за Договором виник у
відповідача з моменту отримання
передбаченого п. 13.2.1 Договору повного
пакету документів, тобто 04 грудня 2013
року.

Таким чином, на виконання умов Договору
та взятих на себе зобов'язань позивач
належним чином та своєчасно виконав
передбачені Договором роботи, що
підтверджується підписаним та
скріпленим печатками сторін Актами
приймання-передачі виконаних
будівельних робіт на загальну суму
370151,12 грн.

Проте, відповідач, в порушення умов
спірного Договору від 03.08.2011 року,
виконані позивачем роботи оплатив
несвоєчасно та не в повному обсязі,
сплативши 16 травня 2012р. грошові кошти в
розмірі 200000,00 грн., на підставі чого, у
відповідача перед позивачем за спірним
Договором наявна заборгованість, яка
склала 151643,56 грн., що й стало підставою
для звернення позивача з даним позовом
до господарського суду.

На момент прийняття рішення по справі в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

До відносин за підрядними договорами
застосовуються положення параграфа 3
глави 61 Цивільного кодексу України,
якщо інше не встановлено параграфом 1 і
не випливає із суті підрядного
договору.

За приписами ст. 875 Цивільного Кодексу
України, підрядник зобов'язується
збудувати і здати у встановлений строк
об'єкт або виконати інші будівельні
роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт роботи), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки
виконання роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.
Якщо у договорі підряду не встановлені
строки виконання роботи, підрядник
зобов'язаний виконати роботу, а
замовник має право вимагати її
виконання у розумні строки, відповідно
до суті зобов'язання, характеру та
обсягів роботи та звичаїв ділового
обороту.

Отже, укладений між сторонами договір
підряду, підписані на його підставі
акти приймання передачі виконаних
робіт без розбіжностей та зауважень, є
належними підставами для виникнення у
відповідача грошових зобов'язань зі
сплати у повному обсязі сум визначених
договорами та узгоджені актами
приймання передачі виконаних робіт.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка передбачає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, що передбачено ст. 525
Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевказані обставини, суд
дійшов висновку, що відповідач порушив
умови укладеного з позивачем Договору
та вимоги ст. 526 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. За таких підстав,
суд вважає вимогу позивача про
стягнення з відповідача 151643,56 грн.
боргу за виконані роботи обґрунтованою
та підлягаючою задоволенню.

Крім того, позивачем пред'явлено до
стягнення 13647,92 грн. штрафних санкцій
за несвоєчасну сплату відповідачем
виконаних позивачем робіт.

З огляду на умови пункту 17.5 спірного
Договору від 03.08.2011 року, в якому
сторони передбачили, що у випадку , якщо
замовник (відповідач) безпідставно
прострочив виконання свого грошового
зобов'язання, встановленого цим
Договором, затримує оплату
заборгованості генпідряднику
(позивачу) після розірвання цього
Договору, замовник (відповідач) сплачує
генпідряднику (позивачу) пеню в розмірі
0,1 % від суми простроченого платежу, а у
випадку розірвання цього Договору - від
суми заборгованості - за кожен день
прострочення, але в будь - якому випадку
не більше 10 % від суми простроченого
платежу.

Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до абз. 7 п.3.12 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", не
вважаються зміною підстав позову
доповнення його новими обставинами при
збереженні в ньому первісних обставин
та зміна посилання на норми
матеріального чи процесуального права.
Водночас і посилання суду в рішенні на
інші норми права, ніж зазначені у
позовній заяві, не може розумітися як
вихід суду за межі позовних вимог.

Крім того, пленум Вищого
господарського суду України роз'яснив,
що господарський суд у прийнятті
судового рішення керується (та
відповідно зазначає у ньому) не лише
тими законодавчими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але які регулюють спірні
правовідносини у конкретній справі
(якщо це не змінює матеріально-правових
підстав позову) (п.2 постанови пленуму
від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення").

Судом встановлено, що фактично позивач
просить стягнути з відповідача 13647,92
грн. пені, нарахованої у зв'язку з
неналежним виконанням умов спірного
Договору від 03.08.2011р. та відповідно до п.
17.5 цього Договору.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України).

Господарський суд зазначає, що спірний
Договір від 03.08.2011 року, укладений
сторонами з дотриманням вимог,
необхідних для чинності правочину, а
тому має обов'язкову силу насамперед
для самих сторін. Будучи пов'язаними
взаємними правами та обов'язками,
сторони не можуть в односторонньому
порядку відмовлятись від виконання
зобов'язання або змінювати його умови,
крім випадків, передбачених угодою
сторін або законом.

Наданий позивачем розрахунок пені
перевірено судом та встановлено, що
нарахована позивачем пеня відповідає
вимогам чинного законодавства,
нарахування проведено відповідно до
умов спірного Договору , в зв'язку з чим,
суд враховуючи наведені законодавчі
приписи та встановлені фактичні дані
щодо невиконання відповідачем взятих
на себе зобов'язань щодо виконаних
позивачем робіт, дають підстави для
висновку суду про правомірність
позовних вимог щодо стягнення на
користь позивача пені в сумі 13647,92 грн.

Щодо доводів відповідача, викладених в
наданих запереченнях на позов,
стосовно значного перевищення
максимального розміру пред'явленої до
стягнення пені, який передбачений
законодавством суд зазначає про те, що
погоджені умови договору про
нарахування пені чітко сформульовані
сторонами в пункті 17.5 Договору від
03.08.2011 року, де сторонами встановлена
відповідальність за прострочення
розрахунків за цим Договором.

Також, позивачем пред'явлено до
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
1121,75 грн. за несвоєчасну сплату
відповідачем виконаних позивачем
робіт.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши надані позивачем
нарахування 3 % річних в розмірі 1121,75
грн., суд приходить до висновку, що
даний розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 50 %
гарантійного фонду в розмірі 9253,78 грн.,
пені за прострочення повернення 50 %
гарантійного фонду в розмірі 768,06 грн.
та 3 % річних за прострочення повернення
гарантійного фонду в розмірі 63,13 грн.
суд зазначає про наступне.

Пунктом 13.4.1 спірного Договору від
03.08.2011 року передбачено встановлення
Гарантійного фонду у розмірі 5 % від
ціни Договору, який формується шляхом
щомісячного утримання замовником
(відповідачем) 5 % вартості фактично
виконаних робіт. Так, за умовами
зазначеного Договору, замовник
(відповідач) має право утримати
гарантійний фонд з подальшим
перерахуванням його генпідряднику
(позивачу).

На підставі вищенаведеного пункту 13.4.1
Договору, замовником (відповідачем)
було утримано 5 % гарантійного фонду з
сум оплати виконаних генпідрядником
(позивачем) робіт за кожним з актів
приймання виконаних будівельних робіт
на загальну суму 18507,56 грн.

З огляду на умови п.п. 13.4.2 та 13.4.3
Договору, замовник (відповідач)
перераховує генпідряднику (позивачу) 50
% суми гарантійного фонду, що становить
9253,78 грн. після підписання остаточного
акту приймання - передачі робіт за
спірним Договором від 03.08.2011 року та
отримання відповідного рахунку -
фактури від генпідрядника (позивача).

Як зазначалося судом вище, останній акт
прийому - передачі робіт за Договором
від 03.08.2011р. підписано сторонами 31.05.2012
року, а відповідний рахунок - фактуру та
вимогу про оплату вказаної суми
отримано відповідачем 04.12.2013 року.

Таким чином, останнім днем для
перерахування замовником
(відповідачем) на користь позивача 50 %
суми гарантійного фонду становив 11.12.2013
року.

Позивачем, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК
України та відповідно до п. 17.5 спірного
Договору від 03.08.2011р. нараховано
відповідачу штрафні санкції за
прострочення повернення позивачу 50 %
гарантійного фонду та 3 % річних за
період з 12.12.2013р. по 04.03.2014р.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши
нарахування надані позивачем, пені в
розмірі 768,06 грн. та 3% річних у розмірі
63,13 грн. суд приходить до висновку, що
даний розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Розглянувши клопотання відповідача
про відстрочення виконання рішення у
справі на три місяці, з посиланням на
скрутне фінансове становище, суд
вважає за необхідне зазначити про
наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 83 ГПК
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

У пункті 7.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
№ 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
зазначено, що підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, господарський суд,
розглянувши клопотання відповідача
про надання відстрочки виконання
рішення суду на три місяці, заслухавши
думку представника позивача з цього
приводу, відхиляє клопотання
відповідача про відстрочку виконання
судового рішення у справі № 922/776/14,
оскільки тяжке матеріальне становище
та відсутність грошових коштів, на які
посилався відповідач, в силу приписів
ст. 121 ГПК України не є тією виключною
обставиною у спірних правовідносинах,
що ускладнює виконання рішення або
робить його неможливим.

Враховуючи матеріальні інтереси
сторін, наявність інфляційних процесів
у економіці держави а також те, що
відповідач не надав суду жодних
доказів наявності обставин, що
перешкоджають виконанню рішення суду,
в зв'язку з чим, суд не вбачає правових
підстав для задоволення клопотання
відповідача про надання відстрочки
виконання судового рішення у даній
справі.

Судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами (ст.4-3 ГПК України).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог заперечень.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати по сплаті судового
збору та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у розмірі 3530,00 грн.
за вимоги майнового характеру спору у
даному разі, покладається на
відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 509, 530, 610, 625, 846,
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 38, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФКМ-4", (61145, м. Харків,
вул. Клочківська,67, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стальконструкція",
(61106, м. Харків, просп. Московський,283, р/р
у ПАО "Мегабанк" у м. Харкові, МФО
351629, ) - 151643,56 грн.
основного боргу за договором № 3-08/11 від
03.08.2011р.; 13647,92 грн. пені за прострочення
грошового зобов'язання; 1121,75 грн. 3 %
річних за прострочення оплати; 9253,78 грн.
50 % суми гарантійного фонду; 768,06 грн.
пені за прострочення повернення 50 %
гарантійного фонду; 63,13 грн. 3 % річних за
прострочення повернення гарантійного
фонду; 3530,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили .

Повне рішення складено 07.04.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв