м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1869/14 26.03.14
За позовом Державного інституту
праці та соціально-економічних
до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
професійних захворювань України
про визнання частково
недійсною додаткової угоди до договору
Суддя Трофименко Т.Ю.
Представники сторін:
Від позивача: не з'явився
Від відповідача: Павловська Н.В. - по
доав. №1265-06-1 від 31.12.2013р.
Обставини справи:
Державний інститут праці та
соціально-економічних досліджень
звернувся до Господарського суду міста
Києва з позовом до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України про визнання
частково недійсною додаткової угоди №
1 від 25.12.2012 до договору № 207-Ф-10 на
надання послуг розроблення та
перегляду нормативно-правових актів з
охорони праці (НПАОП) згідно планів,
затверджених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (п.1.1.1) "Правила охорони
праці під час виробництва олова і
сплавів на його основі", укладену між
Державним інститутом праці та
соціально-економічних досліджень та
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України з
моменту її укладення, тобто 25.12.2012 року,
в частині п.2 наступного змісту "У разі
не надання послуг в повному обсязі в
межах строку дії договору, виконавець
сплачує штраф в розмірі вартості
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.02.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/1869/14
та призначено розгляд справи на 26.02.2014.
Представник позивача в судове
засідання, призначене на 26.02.2014, не
Позивачем вимог ухвали суду від 07.02.2014
не виконано, витребуваних судом
документів не подано.
Представник відповідача в судове
засідання з'явився, через канцелярію
суду подав відзив на позовну заяву.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених статтею 69
цього Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні, зокрема, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу, неподання
витребуваних доказів, необхідності
витребування нових доказів.
У зв'язку з нез'явлення в судове
засідання представника позивача,
неподанням позивачем витребуваних
судом документів, спір не може бути
розглянутий у даному судовому
засіданні, а тому розгляд справи було
відкладено на 26.03.2014р.
Представник позивача в судове
засідання 26.03.2014р. не з'явився. Від
представника позивача до суду
надійшла телеграма про відкладення
розгляду справи. Клопотання мотивоване
важким фінансовим станом позивача.
Представник відповідача проти
задоволення даного клопотання
заперечував посилаючись на його
Суд розглянувши дане клопотання про
відкладення розгляду справи відзначає,
що воно не підлягає задоволенню з
огляду на те, що важке матеріальне
становище не є підставою для
відкладення розгляду справи в
розумінні ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
Представник відповідача у судовому
засіданні позову не визнав. У відзиві
на позов відповідач вказує, що
зобов'язання за договором та
додатковою угодою до нього припинилися
у зв'язку із закінченням строку дії
договору. Усі спірні питання щодо
виконання договору та додаткової угоди
вже досліджувалися в межах
господарської справи №922/4643/13, яка
перебувала у провадженні
Господарського суду Харківської
області, а тому заявлений позов
відповідач вважає безпідставним.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача сторін, господарський суд-
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
17.11.2011 між сторонами укладено договір
№1207-ф-11 про закупівлю послуг
розроблення та перегляду
нормативно-правових актів з охорони
праці (НПАОП) згідно планів,
затверджених спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (п.1.1.1) "Правила охорони
праці під час виробництва олова і
сплавів на його основі".
За вказаним договором позивач, як
виконавець, зобов'язався надати
відповідачу, як замовнику, вищевказані
послуги протягом строку дії договору.
Найменування послуг, кількість, обсяг,
ціна, строки надання послуг тощо,
визначені Технічними вимогами,
Календарним планом, Калькуляцією
кошторисної вартості, які є
невід'ємними частинами договору (п. 1.1,
Обсяг відповідальності за неналежне
виконання договору сторони визначили у
розділі 7 договору. Так, у п. 7.1 договору
зазначено, що у разі невиконання або
неналежного виконання своїх
зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим договором.
У разі невиконання або несвоєчасного
виконання зобов'язань при закупівлі
послуг за кошти замовника, виконавець
сплачує замовнику штрафні санкції,
передбачені чинним законодавством та
умовами цього договору (п. 7.2 договору).
Види порушень та санкції за них,
установлені договором:
-у разі затримки надання послуг або
надання їх не в повному обсязі,
заявленому замовником, виконавець
сплачує неустойку у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
ненаданих послуг за кожний день
- у разі ненадання послуг за договором
з вини виконавця останній сплачує
штраф в розмірі 1% від суми договору (п.
Аналогічні положення про
відповідальність сторін містить і
документація конкурсних торгів щодо
закупівлі передбачених договором
В подальшому, а саме 25.12.2012 сторони
уклали додаткову угоду №1 до
вищевказаного договору. Пунктом 2 цієї
угоди сторони погодили, що у разі
ненадання послуг в повному обсязі в
межах строку дії договору виконавець
сплачує штраф в розмірі вартості
Зазначаючи, що спірним п. 2 угоди
сторони фактично змінили істотні умови
договору про закупівлю після його
підписання, позивач стверджує про
недійсність цього пункту додаткової
Однак, доводи позивача суд відхиляє з
Дійсно, положення ч. 5 ст. 40 Закону
України "Про здійснення державних
закупівель" містять застереження, що
умови договору про закупівлю не
повинні відрізнятися від змісту
пропозиції конкурсних торгів або
цінової пропозиції (у тому числі ціни
за одиницю товару) переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань сторонами у повному обсязі,
крім випадків, визначених цією
частиною ст. 40 Закону.
Винятки з цього правила становлять,
зокрема, випадки продовження строку
дії договору та виконання зобов'язань
щодо передачі товару, виконання робіт,
надання послуг у разі виникнення
документально підтверджених
об'єктивних обставин, що спричинили
таке продовження, у тому числі
форс-мажорних обставин, затримки
фінансування витрат замовника за
умови, що такі зміни не призведуть до
збільшення суми, визначеної у договорі
(п. 4 ч.5 ст. 40 Закону).
Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
визначені ст. 203 Цивільного кодексу
України, яка передбачає, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом та бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
Підстави та наслідки недійсності
правочинів передбачені, зокрема, ст. ст.
215, 216 Цивільного кодексу України. Так,
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є
також правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
Матеріали справи свідчать, що строк дії
укладеного між сторонами договору
визначено до 25.12.2012. У зв'язку з
неможливістю виконати умови договору у
зазначений строк позивач ініціював
укладення додаткової угоди з
відповідачем стосовно продовження
строків надання передбачених
договором послуг, і як наслідок,
договір було доповнено умовою про
відповідальність виконавця у вигляді
штрафу в розмірі вартості договору у
разі ненадання послуг в повному обсязі
в межах строку дії договору, зміненого
Таким чином, укладення додаткової
угоди в цілому та п. 2 зокрема було
пов'язано із необхідністю продовження
строку дії договору. До збільшення
вартості предмету закупівлі укладення
цієї угоди не призвело, що повністю
узгоджується з положеннями ст. 40 Закону
України "Про здійснення державних
закупівель". Тому твердження позивача
про невідповідність п. 2 угоди нормам
цього Закону суд вважає помилковим.
Статтею 15 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, скориставшись при
цьому належним способом захисту,
зокрема, наведеними ст. 16 Цивільного
кодексу України щодо визнання
правочину недійсним.
Відповідно до ст. 1 та ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України правом на звернення до
господарського суду за захистом
порушеного права або охоронюваного
законом інтересу наділені
підприємства та організації, права та
інтереси яких дійсно порушені.
Матеріали справи та позовна заява не
містять посилань на фактичне порушення
прав позивача з боку відповідача
внаслідок укладення п. 2 спірної
додаткової угоди та доказів на
підтвердження фактів порушення прав
позивача. До того ж питання про
можливість застосування до позивача
відповідальності, передбаченої
спірним пунктом додаткової угоди,
досліджувалося Господарським судом
Харківської області (справа №922/4643/13).
Рішенням суду від 09.01.2014 у цій справі у
задоволенні позову про стягнення з
позивача на користь відповідача
штрафних санкцій на підставі п. 2 угоди
від 25.12.2012 №1 за порушення строків
виконання зобов'язань відмовлено.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Правомірності своїх вимог позивач суду
не довів, а тому позов задоволенню не
підлягає.

У зв'язку з відмовою в позові судові
витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.03.2014 р.

Суддя
Трофименко Т. Ю.