ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Справа № 910/17726/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддяХодаківська
І.П.,суддіФролова Г.М., Яценко
О.В.розглянувши матеріали касаційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "ЕРДЕ БАНК"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року у
справі№ 910/17726/13господарського
судуміста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства "ЕРДЕ
БАНК"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Стека"за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Приватного
підприємства "Виробнича фірма
"Будкомплект"простягнення 275 000, 00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:Горбенко К.О. дов. № 7231 від
13.01.2014 року,- відповідача:Капилов В.В.
директор, наказ № 2904-10 від 29.04.2010 року,-
третьої особи:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ЕРДЕ
БАНК" (далі за текстом - ПАТ "ЕРДЕ БАНК")
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Стека"
(далі за текстом - ТОВ "Стека"), за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: приватного
підприємства "Виробнича фірма
"Будкомплект" (далі за текстом - ПП
"ВФ"Будкомплект") про стягнення 275 000, 00
грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.11.2013 року в задоволенні
позовних вимог ПАТ "ЕРДЕ БАНК"
відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, ПАТ "ЕРДЕ БАНК"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 19.11.2013 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року у
справі № 910/17726/13 апеляційну скаргу ПАТ
"ЕРДЕ БАНК" залишено без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 19.11.2013 року - без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
актами, ПАТ "ЕРДЕ БАНК" звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 19.11.2013 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року у
справі № 910/17726/13 та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, аргументуючи порушення норм
права, зокрема, ст. ст. 212, 514 Цивільного
кодексу України, ст. 49 Закону України
"Про заставу".

Учасників судового процесу відповідно
до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглянувши у
касаційному порядку рішення суду
першої інстанції та постанову
апеляційної інстанції, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, перевіривши застосування судом
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 15.11.2011 року
ПАТ "ЕРДЕ БАНК" та ПП "ВФ "Будкомплект"
укладено договір про надання
овердрафту № 43/11-ОВ, згідно з п. 1.1. якого
банк зобов'язався надати позичальнику
овердрафт з лімітом 150 000, 00 грн., а
позичальник зобов'язався повернути
овердрафт та сплатити проценти за
користуванням овердрафтом та інші
платежі на умовах, встановлених
договором. Овердрафт надавався
позичальнику для оплати платіжних
документів на суму, що перевищує
залишок на його поточному рахунку,
відкритому в банку, в межах
встановленого йому ліміту.

Відповідно до п. п. 1.3., 1.4. вказаного
Договору розмір плати за користування
овердрафтом складає 25 (двадцять п'ять)
процентів річних. Строк користування
кредитними коштами було встановлено до
14.03.2012 року.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами досліджено, що
банк виконав свої зобов'язання за
договором овердрафту, надавши
позичальникові кошти у сумі 150 000, 00 грн.,
що підтверджується банківськими
виписками.

Пунктами 9.1., 9.2. договору овердрафту
сторони погодили, що за повне або
часткове не повернення у строки
(терміни), що передбачені цим договором,
загальної заборгованості за
овердрафтом позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню в розмірі
подвійної процентної ставки,
зазначеної в п.1.3. цього договору, від
суми неповернутого в строк (термін)
овердрафту за кожен день прострочення.
За повне або часткове прострочення
сплати процентів за користування
овердрафтом позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який стягується пеня.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 Цивільного
кодексу України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що позичальник
свої зобов'язання належним чином не
виконав, не повернувши кредитні кошти
та не сплативши проценти за
користування ним у передбачений
договором овердрафту строк, внаслідок
чого утворилась заборгованість в сумі
203 670, 28 грн., що складається з: 150 000, 00 грн.
- не повернутий кредит та 53 670, 28 грн. - не
сплачені проценти у зв'язку з чим
банком було нараховано позичальнику 38
013, 70 грн. пені за несвоєчасне
повернення кредитних коштів за період
з 15.03.2012 року по 21.06.2013 року, та 4 075, 13 грн.
пені за несвоєчасну сплату процентів
за період з 15.03.2012 року по 21.06.2013 року.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами досліджено, що
15.03.2011 року, в забезпечення виконання
зобов'язань за договором овердрафту,
ПАТ "ЕРДЕ БАНК" та ПП "ВФ "Будкомплект"
уклали договір застави майнових прав,
згідно п. 1.1. якого, цей договір
забезпечує вимоги заставодержателя, що
випливають з договору про надання
овердрафту № 43/11-ОВ від 15.03.2011 року, а
також всіх додаткових угод та/або
додатків, що будуть укладені до нього, в
тому числі щодо суми зобов'язання,
строків його виконання, розміру
процентів (комісій) та інших умов,
укладеного між заставодержателем та
заставодавцем, за умовами якого
заставодержатель надав заставодавцю
кредит у формі овердрафту у сумі 150 000, 00
грн. зі сплатою процентів за ставкою 25 %
річних, строком повернення 14.03.2012 року.
Заставою за цим договором також
забезпечуються вимоги
заставодержателя щодо відшкодування
штрафних санкцій та збитків, завданих
порушенням основного зобов'язання чи
умов цього договору.

Згідно п. 1.2. договору застави майнових
прав предметом застави за договором
застави є право вимоги грошових коштів
за договором поставки № 2/003
від 11.03.2011 року, який укладений між
позичальником та ТОВ "Стека".

15.03.2011 року між ПАТ "ЕРДК БАНК" та ПП "ВФ
"Будкомплект" уклали договір уступки
права вимоги з відкладальною
обставиною, за умовами якого
позичальник уступив з відкладальною
обставиною позивачу право вимоги
грошових коштів за договором поставки.

Відповідно п. п. 1.2., 1.4. договору уступки
права вимоги відкладальною обставиною
в розумінні цього договору є
невиконання та/або неналежне виконання
позичальником зобов'язань за договором
овердрафту. З моменту настання
відкладальної обставини до позивача
переходить право вимоги, що належить
позичальнику.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, позивач звернувся
до місцевого господарського суду із
вимогою про стягнення з ТОВ "Стека"
заборгованості за договором про
надання овердрафту № 43/11-ОВ від 15.04.2011
року у розмірі 245 759, 11 грн. за рахунок
майнових прав, переданих в заставу, у
сумі 275 000, 00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу
України у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Частиною 1 с. 590 Цивільного кодексу
України закріплено, що звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 20 Закону України
"Про заставу" передбачено, що
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. Звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду, на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачено законом або
договором застави.

Так, судами досліджено, що предметом
застави за договором застави є право
вимоги на отримання грошових коштів за
договором поставки № 2/003 від 11.03.2011
року.

Пунктом 1.1. договору поставки
закріплено, що на умовах цього
договору, постачальник (третя особа)
зобов'язується систематично
передавати у власність покупця
продукцію, а покупець приймає на себе
зобов'язання приймати таку продукцію
та оплачувати її повну вартість в
обумовлений договором строк,
відповідно до специфікацій, що є
невід'ємними частинами цього договору.

Вартість, обсяг та графік постачання
кожної партії продукції погоджується
сторонами відповідно до замовлення
покупця та визначається у
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною цього договору. В разі
відсутності затверджених специфікацій
оплачений рахунок-фактура є достатньою
підставою для визначення істотних умов
щодо постачаємої партії продукції (п. 2.1
договору поставки).

Згідно п. 2.3. договору поставки покупець
зобов'язується сплачувати 100% вартості
кожної погодженої партії продукції
зазначеної в специфікації та
рахунку-фактурі протягом 2-х
календарних днів з моменту отримання
рахунку-фактури.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що договір
поставки № 2/003 від 11.03.2011 року сторонами
не виконувався, графік постачання
партій продукції не погоджувався,
товар третьою особою на адресу
відповідача не поставлявся, рахунок на
оплату відповідачем у відповідності до
п. 2.3. договору № 2/003 від 11.03.2011 року
третьою особою не виставлявся.

За таких обставин, обґрунтованим є
висновок судів про те, що у зв'язку із
невиконанням сторонами умов договору
поставки, продукція не поставлялася
відповідачеві, право вимоги отримання
коштів за договором поставки у
позивача не настало.

Статтею 514 Цивільного кодексу України
закріплено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, на
момент укладення між позивачем та
третьою особою договору уступки права
вимоги, у третьої особи не виникло
право вимагати отримання коштів
відповідача, оскільки ні відповідачем,
ні третьою особою не були погодженні
умови поставки партії продукції та
третьою особою не було виставлено
відповідачеві рахунок для оплати.

Також, обґрунтованим є висновок судів
про те, що наслідком не вчинення дій
щодо здійснення передоплати є право
особи звертатися з позовом про
зобов'язання вчинити дії, а саме
перерахування коштів, а не про
стягнення заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновком судів про те,
що в даному випадку у позивача не
настало право вимоги заборгованості за
договором поставки, а тому ще не виник
предмет застави (право вимоги коштів за
договором поставки), який був укладений
на майбутнє, а тому до позивача не
перейшло право вимоги на отримання
коштів за договором поставки № 2/003 від
11.03.2011 року у зв'язку з чим підстави для
стягнення заборгованості за договором
овердрафту шляхом звернення стягнення
на предмет застави відсутні.

Отже, доводи скаржника стосовного його
права вимоги коштів у відповідача за
договором поставки, оскільки 20.06.2013
року ним було направлено на адресу
відповідача повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні № 4936 від 19.06.2013
року та рахунок-фактура на оплату цегли
за договором поставки із вимогою
сплати вказаного рахунку у дводенний
термін, як передбачено умовами
договору поставки є безпідставними.

Всі інші доводи скаржника не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанцій та зводяться до
переоцінки доказів, яким вже було
надано оцінку судами попередніх
інстанцій.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції приходить до висновку, що під
час розгляду справи місцевим та
апеляційним господарськими судами
фактичні обставини справи встановлено
на основі повного, всебічного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, господарськими судами вірно
застосовані норми права, а доводи
скаржника не спростовують законності
прийнятих у справі судових актів.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновками місцевого та
апеляційного господарських судів, які
відповідають матеріалам справи та
чинному законодавству, у зв'язку з чим
підстав для скасування чи зміни
оскаржуваних судових актів не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "ЕРДЕ БАНК" на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року у
справі № 910/17726/13 залишити без
задоволення.

2. Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014 року у справі № 910/17726/13 залишити
без змін.

Головуючий суддяІ.П.
ХодаківськаСуддіГ.М. Фролова О.В.
Яценко