КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р. справа№ 910/17195/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача
- Косар Б.М.

відповідача-1 - не з`явилися;

відповідача-2 - Митченко Н.М.

розглянувши апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глоінвест» та
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд»

на рішення господарського суду м. Києва
від 30.12.2013 р.

у справі № 910/17195/13 (суддя - Бойко Р.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк»

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глоінвест»;

2. Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд»

про стягнення 71 848 344,38 грн. та 4 589 149,04
дол. США

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк» (далі - позивач)
звернулось з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Глоінвест» (далі - відповідач-1) та
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд» (далі - відповідач-2) про
стягнення солідарно з відповідача-1 та
відповідача-2 на користь позивача
заборгованість за договором про
відкриття кредитної лінії в сумі 71 848
344,38 грн. та 4 589 149,04 грн. дол. США, що по
курсу НБУ на дату розрахунку складає 36
681 068,28 грн.

В процесі розгляду справи, у жовтні 2013
року позивач подав заяву про
збільшення позовних вимог, відповідно
до якої просив суд стягнути солідарно з
відповідача-1 та відповідача-2
заборгованість за кредитом 63 600 000,00 грн.
та 4 200 000,00 доларів США, заборгованість
по пені за несвоєчасне повернення
кредиту 1 087 298,63 грн. та 71 802,74 доларів
США, заборгованість по процентам за
користування кредитом 9 107 107,30 грн. та 423
958,33 доларів США, заборгованість по пені
за прострочення сплати процентів 154 094,95
грн. та 3 671,28 дол. США, штраф 10 000,00 грн.

Заява позивача про збільшення позовних
вимог була прийнята судом першої
інстанції до розгляду в частині вимог
про стягнення з відповідачів
заборгованості за кредитом у розмірі 63
600 000,00 грн. та 4 200 000,00 дол. США,
заборгованості по пені за несвоєчасне
повернення кредиту у розмірі 1 087 298,63
грн. та 71 802,74 дол. США, заборгованості по
процентах за користування кредитом у
розмірі 9 107 107,30 грн. та 423 958,33 дол. США,
заборгованості по пені за прострочення
сплати процентів у розмірі 154 094,95 грн.
та 3 671,28 дол. США. В частині стягнення з
відповідача штрафу місцевим судом було
відмовлено у зв'язку з тим, що в
позовній заяві позивачем не було
заявлено вимогу про стягнення штрафу.

Рішенням господарського суду м. Києва у
справі № 910/17195/13 від 30.12.2013 р. позовні
вимоги задоволено, стягнуто солідарно
з ТОВ «Глоінвест» та ПАТ «Мостобуд» на
користь ПАТ «Альфа-Банк»
заборгованість за кредитом у розмірі 63
600 000,00 грн. та 4 200 000,00 дол. США, що
становить еквівалент 33 570 600,00 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі 9 107 107,30
грн. та 423 958,33 дол. США, що ставить
еквівалент 3 388 698,93 грн., пеню за
несвоєчасне повернення кредиту у
розмірі 1 087 298,63 грн. та 71 802,74 дол. США, що
становить еквівалент 573 919,30 грн., пеню
за прострочення сплати процентів у
розмірі 154 094,95 грн. та 3 671,28 дол. США, що
становить еквівалент 29 344,54 грн.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду м. Києва від 30.12.2013
р., Товариство з обмеженою
відповідальністю «Глоінвест» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення суду
повністю та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду м. Києва від 30.12.2013
р., Публічне акціонерне товариство
«Мостобуд» також подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржуване рішення суду повністю та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу,
відповідач-1 зазначає, що на момент
звернення до суду позивач ще не набув
право отримання суми кредиту та сплати
процентів за користування, а тому його
право не було порушено. Крім того,
підстави для дострокового стягнення
суми кредиту відсутні, оскільки
відповідно до умов кредитного договору
строк дії кредитної лінії закінчується
06.03.2017 р.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги відповідач-2 посилається на те,
що договір поруки № 392-П/11 від 08.09.2011 р. є
недійсним, оскільки він підписаний з
боку ПАТ «Мостобуд» Головою правління
з порушенням наданих йому статутом
повноважень.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 13.02.2014 р.,
визначено наступну колегію суддів:
головуючий суддя - Буравльов С.І., судді
- Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.02.2014 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/17195/13, а розгляд справи
призначено на 04.03.2014 р.

03.03.2014 р. через відділ документального
забезпечення від відповідача-1
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку із зайнятістю
своїх представників в інших судових
засіданнях.

Також, 03.03.2014 р. через відділ
документального забезпечення від
відповідача-2 надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
тим, що представник останнього
знаходиться у відрядженні у м. Луцьку.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014 р.
розгляд справи № 910/17195/13 було
відкладено до 27.03.2014 р.

26.03.2014 р. через відділ документального
забезпечення від відповідача-1
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату у зв'язку з
тим, що представник перебуває на
лікарняному.

Розглянувши в судовому засіданні
вказане клопотання, колегія зазначає
наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 28 ГПК України,
справи юридичних осіб в господарському
суді ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, подають господарському
суду документи, що посвідчують їх
посадове становище. Представниками
юридичних осіб можуть бути також інші
особи, повноваження яких
підтверджуються довіреністю від імені
підприємства, організації. Довіреність
видається за підписом керівника або
іншої уповноваженої ним особи та
посвідчується печаткою підприємства,
організації.

Згідно з п 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Отже, саме лише посилання сторони на
неможливість представника юридичної
особи бути присутнім у судовому
засіданні не є перешкодою для розгляду
справи по суті, оскільки учасники
судового процесу не обмежуються
законом у праві направити в судове
засідання будь-якого іншого
представника, а також забезпечити
присутність в засіданні безпосередньо
керівника юридичної особи чи іншої
посадової особи підприємства.

Враховуючи те, що ТОВ «Глоінвест» було
належним чином повідомлене про дату,
час та місце судового засідання, що
підтверджується зворотними
повідомленнями по вручення поштових
відправлень, колегія суддів відхиляє
клопотання відповідача-1 про
відкладення розгляду справи як
необґрунтоване.

27.03.2014 р. через відділ документального
забезпечення від відповідача-2
надійшло клопотання про зупинення
провадження у даній справі до набрання
чинності рішень суду у справах №
910/21926/13 про визнання недійсними окремих
положень договору поруки № 392-П/11 від
08.09.2011 р. і визнання поруки припиненою
та № 910/21924/13 про визнання недійсним
договору поруки № 392-П/11 від 08.09.2011 р.

Розглянувши в судовому засіданні
вказане клопотання, колегія дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для його задоволення виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом.

Згідно з п. 3.16 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» під неможливістю
розгляду даної справи слід розуміти
неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Враховуючи те, що при розгляді данної
справи про стягнення заборгованості, в
тому числі, що виникла у зв'язку з
невиконанням договору поруки, суд може
самостійно перевіряти правомірність
укладення та виконання такого
договору, колегія вважає можливим
розгляд даної справи до розгляду
справи про визнання недійсним договору
поруки.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача-2, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

08.09.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Глоінвест» (далі -
позичальник) та Публічним акціонерним
товариством «Альфа-Банк» (далі - банк)
було укладено договір про відкриття
кредитної лінії № 128/11 (далі - кредитний
договір).

В подальшому до вказаного кредитного
договору між сторонами було укладено
ряд додаткових угод.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору
банк відкриває позичальнику не
відновлювальну кредитну лінію у
національній валюті, що надалі
іменується «Кредитна лінія», та на
підставі додаткових угод до цього
договору окремими частинами (траншами)
надає позичальнику кредит у порядку і
на умовах, визначених цим договором.
Позичальник, у свою чергу,
зобов'язується використати кредит з
метою, зазначеною у п. 1.5 цього договору,
своєчасно та у повному обсязі
виплачувати банку проценти за
користування кредитом, виконати інші
умови цього договору та повернути
банку кредит у терміни, встановлені цим
договором.

Відповідно п.п. 1.2, 1.4 кредитного
договору (в редакції додаткової угоди
про внесення змін № 15 від 30.05.2013 р.),
строк дії кредитної лінії закінчується
06.03.2017 р. з лімітом кредитної лінії
(граничний розмір кредиту) 98 000 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору
(в редакції угод про внесення змін № 3
від 05.12.2011 р. та № 14 від 22.01.2013 р.) за
користуванням частиною кредитом у
гривнях відповідач-1 зобов'язаний
сплачувати позивачу проценти у розмірі
19,06 % річних; у доларах - у період з 05.12.2011
р. по 31.05.2012 р. - 14 % річних, з 01.06.2012 р. - 13%
річних.

Згідно з п. 4.2 кредитного договору (в
редакції угоди про внесення змін № 3
від 05.12.2011 р.), банк надає позичальнику
кредит лише у межах строку дії
кредитної лінії окремими частинами
(траншами) шляхом надання одного
траншу, що дорівнює ліміту кредитної
лінії, або декількох траншів, але так,
щоб у будь-який момент розмір кредиту
не перевищував ліміту кредитної лінії.
Кожний транш надається на підставі
окремої додаткової угоди до цього
договору, укладеної між позичальником
і банком, у строк не пізніше 1
календарного дня з її укладення.
Додаткові угоди про надання траншів
можуть бути укладені лише за взаємною
згодою сторін і є невід'ємною частиною
цього договору. У кожній такій
додатковій угоді сторони повинні
визначити валюту і розмір траншу та
реквізити для його надання, якщо вони
відрізняються від зазначених у пункті
10.2 цього договору.

На виконання умов кредитного договору
позивачем на підставі додаткових угод
було надано відповідачу-1 кредит на
загальну суму 64 000 000,00 грн. та 4 200 000,00
дол. США, що підтверджується
відповідними меморіальними ордерами.

Крім того, згідно з п. 2 додаткової угоди
№ 5 від 25.04.2012 р. за користування траншем
в розмірі 400 000,00 дол. США, позичальник
зобов'язаний сплачувати банку
проценти: у період з дня укладення цієї
додаткової угоди по 25.10.2012 р. - у розмірі
14% річних; з 26.10.2012 р. - у розмірі 13%
річних.

Пунктом 2 додаткової угоди № 6 від 13.07.2012
р. на часткову зміну кредитного
договору передбачено, що за
користування траншем в розмірі 1 800 000,00
доларів США позичальник зобов'язаний
сплачувати банку проценти у розмірі 13,5%
річних.

08.09.2011 р. між ПАТ «Алфа-Банк» (далі - банк)
та ПАТ «Мостобуд» (далі - поручитель),
для забезпечення виконання зобов'язань
відповідача-1 за договором про
відкриття кредитної лінії, було
укладено договір поруки № 392-П/11 (далі -
договір поруки).

Відповідно до п. 2.1 договору поруки (в
редакції угод про внесення змін №1 від
05.12.2011р. та № 6 від 22.01.2013р.), відповідач-2
(поручитель) поручається за виконання
відповідачем-1 (боржник) наступних
обов'язків, що виникли на підставі
основного договору або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому:

- обов'язок повернути банку наданий на
підставі основного договору кредит
шляхом повернення кожного траншу у
валюті, у якій його надано, частинами та
у строки, що визначені в основному
договорі та/або додатковій угоді, на
підставі якої цей транш наданий, при
цьому кінцевий строк повернення
кожного траншів не може перевищувати
строку дії кредитної лінії;

- обов'язок сплачувати банку проценти
за користування кредитом, наданим за
кредитною лінією, у наступному розмірі:
19,06% річних за користування частиною
кредиту, наданою у гривнях та, за
користування частиною кредиту, наданою
у доларах США не більше 14% річних, або у
будь-якому іншому (більшому або
меншому) розмірі, якщо такий буде
встановлений шляхом зміни основного
договору у строки, визначені в
основному договорі;

- обов'язок сплачувати банку комісію у
розмірі і строки, визначені в основному
договорі;

- обов'язок у випадках і строки,
передбачених основним договором або
законодавством України, достроково
повернути банку кредит, сплатити
проценти за користуванням ним і
виконати інші обов'язки, що виникають
із основного договору;

- обов'язок сплатити банку неустойку
(пеню, штраф) та понад суму неустойки
(пені, штрафів) відшкодувати збитки,
заподіяні банку невиконанням або
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за основним договором.

Згідно з п. 3.1 договору поруки боржник
та поручитель відповідають перед
банком за порушення обов'язків,
перелічених у статті 2 договору поруки,
як солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що і боржник.

На виконання умов кредитного договору
позивач свої зобов'язання виконав та
надав відповідачу-1 кредит, сума якого з
урахуванням меморіальних ордерів,
становить 64 000 000,00 грн. та 4 200 000,00
доларів США. В подальшому
відповідачем-1 було здійснено часткове
повернення суми кредиту, що надано в
гривнях, у розмірі 400 000,00 грн.

Однак, як свідчать матеріали справи,
відповідачем-1 взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
належним чином виконані не були.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні
відносини здійснюються на підставі
кредитного договору, що укладається
між кредитором і позичальником у
письмовій формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Як передбачено ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Статтею ст. 629 ЦК України передбачено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 8.1 кредитного договору
протягом усього строку дії договору
позичальник зобов'язаний надавати
банку належним чином оформлені
документи, що характеризують його
фінансовий стан і діяльність, перелік і
строки надання яких установлені в
Додатку № 1 до цього договору. При
цьому, документи зазначені у цьому
пункті надаються позичальником банку
засвідчені підписом керівника та
головного бухгалтера позичальника та
скріплені печаткою позичальника, а у
випадках, якщо будь-який із зазначених
документів відповідно до вимог
законодавства України має бути поданий
до органів державної статистики та/або
до органів державної податкової
служби, - з відповідною відміткою про
отримання державним органом такого
документу.

Однак, в порушення п. 8.1 кредитного
договору відповідач-1 в повному обсязі
не надав банку передбачених додатком №
1 до кредитного договору документів за 1
квартал 2013 р., а документи, які
характеризують фінансовий стан
підприємства (звіт про фінансові
результати, розшифровку дебіторської
та кредиторської заборгованості,
довідку про стан виконання зобов'язань
по кредитних договорах, укладених з
іншими банками тощо) за ІІ квартал 2013 р.
відповідачем-1 не було надано позивачу.
При цьому, неналежне виконання умов п.
8.1 кредитного договору щодо надання
відповідних документів за два квартали
поспіль свідчить про повторне
невиконання відповідачем-1 п. 8.1
кредитного договору.

Крім того, відповідно до п. 8.12 договору
про відкриття кредитної лінії, після
прийняття об'єкту (згідно п. 2.1
кредитного договору - торговельного
комплексу з інфраструктурою, що
знаходиться за адресою: м.
Хмельницький, проїзд Геологів, 7/1) в
експлуатацію, відповідач-1 зобов'язаний
проводити безготівкові розрахунки по
орендним платежам через поточний
рахунок, відкритий в банку в розмірі,
достатньому для виконання поточних
зобов'язань відповідача-1 за цим
договором.

Позивачем було надано сертифікат серії
ХМ № 5, виданий Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Хмельницькій області, що
підтверджує введення відповідного
об'єкта в експлуатацію, однак, як
вбачається з довідки про відкриті
поточні рахунки відповідача-1 від 10.10.2013
р. вих. №81684-28.1-160855 та виписки по рахунку
№ 6701 за червень - вересень 2013 року,
відповідачем-1 передбаченого п. 8.12
кредитного договору обов'язку виконано
не було.

Отже, матеріалами справи
підтверджується та відповідачами не
спростовано порушення відповідачем-1 п.
8.1 кредитного договору щодо надання в
повному обсязі наведених у додатку № 1
документів про фінансовий стан і
діяльність позичальника за І квартал
2013 року та повторне невиконання
зобов'язання щодо надання таких
документів за ІІ квартал 2013 року, а
також невиконання передбаченого п. 8.12
договору обов'язку щодо проведення
безготівкових розрахунків по орендним
платежам через поточний рахунок,
відкритий в банку (позивача) в розмірі,
достатньому для виконання поточних
зобов'язань відповідача-1 за цим
договором.

Як передбачено п. 11.5 кредитного
договору, повторне невиконання
позичальником протягом строку дії
договору зобов'язання, зазначеного в п.
8.1, є суттєвими порушенням
позичальником умов договору.

Відповідно до п. 11.6 кредитного договору
банк має право вимагати дострокового
повернення кредиту, сплати процентів
за користування ним і виконання усіх
інших зобов'язань позичальника за цим
договором у строк не пізніше 10
календарних днів з дати направлення
позичальнику відповідної вимоги.

Крім того, за умовами п. 11.6 кредитного
договору підставою для виникнення
права банку вимагати дострокового
повернення кредиту є факт прийняття
судом до розгляду заяви про порушення
провадження у справі про банкрутство
поручителя, незалежно від подальшого
результату розгляду такої заяви, в тому
числі залишення останньої без
розгляду.

Так, ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.07.2013 р. у справі № 910/12244/13
було прийнято до розгляду заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Севморверф» про
порушення справи про банкрутство
Публічного акціонерного товариства
«Мостобуд», який є поручителем за
договором поруки №392-П/11 від 08.09.2011 р.,
укладеного з метою забезпечення
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором.

Таким чином, враховуючи допущення
позичальником наведених вище порушень
умов договору, а також ту обставину, що
господарським судом міста Києва було
прийнято до розгляду заяву про
порушення провадження у справі про
банкрутство поручителя, у банку станом
на 06.08.2013 р. виникло право вимагати від
позичальника дострокового повернення
суми кредиту у розмірі 71 848 344,38 грн. та 4
589 149,04 дол. США та сплати процентів за
користування ним у строк не пізніше 10
календарних днів з дати направлення
позичальнику відповідної вимоги.

07.08.2013 р. позивачем було направлено на
адресу позичальника та поручителя лист
№ 62257-11-б/б з вимогою повернути у строк
не пізніше 10 календарних днів з дати
направлення відповідної вимоги суму
наданого кредиту та заборгованості по
сплаті процентів.

28.08.2013 р. листом № 68656-11-б/б банк повторно
звернувся до відповідача-1 з вимогою
виконати зобов'язання з дострокового
повернення несплаченої суми кредиту та
нарахованих відсотків.

Однак, відповіді на вказані вимоги
позивача відповідачі не надали, суму
кредиту у розмірі 71 848 344,38 грн., 4 589 149,04
дол. США та нарахованих процентів на
рахунок позивача не повернули.

Згідно з п. 6.2 договору про відкриття
кредитної лінії (в редакції угод про
внесення змін №15 від 30.05.2013 р.) проценти,
нараховані згідно з п. 6.1 цього
договору, позичальник зобов'язаний
сплачувати щомісяця з 1-го числа по 5-те
число (включно) місяця, наступного за
тим, за яким вони нараховані (крім
процентів, строк сплати яких визначені
у наступних абзацах цього пункту).

Проценти нараховані за період з січня
2013 року по липень 2013 року, відповідач-1
зобов'язаний був сплатити у строк з 1-го
по 5-те серпня 2013 року (включно).
Проценти нараховані за грудень та/або
квітень, відповідач-1 зобов'язаний був
сплатити у строк з 1-го числа по 15-те
число (включно) місяця, наступного за
тим за яким вони були нараховані.

Таким чином, за умовами укладеного між
позивачем та відповідачем-1 кредитного
договору відповідач-1 зобов'язаний був
сплатити в строк з 1 по 5 серпня 2013 року
проценти, нараховані за період з січня
по липень 2013 року, розмір яких
становить: 7 025 483,95 грн. та 326 833,34 дол. США.

Однак, в порушення умов кредитного
договору свого зобов'язання зі сплати
процентів, нарахованих з січня по
липень 2013 року, відповідачем-1 виконано
не було, у зв'язку з чим в останнього
перед позивачем утворилась
заборгованість.

Таким чином, у відповідача-1, як
позичальника виникла перед позивачем
заборгованість за кредитним договором,
розмір якої станом на 03.10.2013 р.
становить:

- заборгованість за кредитом у розмірі
63 600 000,00 грн. та 4 200 000,00 дол. США;

- заборгованість по процентам за
користування кредитом з 01.01.2013 р. по
03.10.2013 р. у розмірі 9 107 107,30 грн. та 423 958,33
дол. США.

Відповідно до п. 11.5 кредитного договору
повне або часткове порушення
прострочення сплати процентів за
користування кредитом хоча б за один
місяць, якщо таке прострочення складає
20 і більше календарних днів, є суттєвим
порушенням позичальником умов
кредитного договору.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Як передбачено ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Враховуючи порушення відповідачем-1
зобов'язань з дострокового повернення
суми наданого кредиту та сплати
нарахованих за користування кредитом
відсотків за період 01.01.2013 р. по 03.10.2013 р.,
колегія суддів приходить до висновку,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача-1 заборгованості у розмірі
72 707 107,30 грн. та 4 623 958,33 доларів США є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового
зобов'язання позивач нарахував та
просить суд стягнути солідарно з
відповідачів 1 087 298,63 грн. та 71 802,74 дол.
США пені за період з 17.08.2013 р. по 03.10.2013 р.
та 154 094,95 грн. і 3 671,28 дол. США процентів
за період з 06.08.2013 р. по 03.10.2013 р.

Колегією встановлено, що позичальник у
встановлений договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Як передбачено ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з п. 11.1 договору про відкриття
кредитної лінії за прострочення
повернення кредиту, його частини та/або
сплати процентів позичальник
зобов'язаний сплатити банку пеню у
розмірі 0,2% від простроченої суми за
кожний день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який стягується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та ч. 2
ст. 343 ГК України обмежують граничний
розмір пені подвійною обліковою
ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати
той розмір, який встановлено законом як
граничний, тобто за прострочення
платежу за договором може бути
стягнуто лише пеню, сума якої не
перевищує ту, що обчислена на підставі
подвійної облікової ставки
Національного банку України. Таку ж
правову позицію підтримує і Верховний
Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у
справі № 25/187).

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що вимога позивача про
стягнення з відповідачів пені за
несвоєчасне повернення кредиту у
розмірі 1 087 298,63 грн. та 71 802,74 дол. США за
період з 17.08.2013 р. по 03.10.2013 р. та пені за
прострочення сплати процентів у
розмірі 154 094,95 грн. та 3 671,28 дол. США за
період з 06.08.2013 р. по 03.10.2013 р. є
обґрунтованою, розмір її перевірений
судом, відповідає вимогам чинного
законодавства та умовам укладеного
договору.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Договором поруки (в редакції угод про
внесення змін №1 від 05.12.2011р. та № 6 від
22.01.2013 р.) відповідач-2 поручився за
виконання відповідачем-1 зобов'язань за
кредитним договором в т.ч. по
поверненню кредиту в межах ліміту
кредитної лінії, що складає 98 000 000,00
грн., сплаті банку процентів за
користування кредитом за ставкою 19,06%
річних за користування частиною
кредиту, наданою у гривнях та у доларах
США 14% річних, або у будь-якому іншому
(більшому або меншому) розмірі, якщо
такий буде встановлений шляхом зміни
основного договору у строки, визначені
в основному договорі тощо.

Як передбачено ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки
боржник та поручитель відповідають
перед банком за порушення обов'язків,
перелічених у статті 2 цього договору,
як солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що і боржник.

Стосовно посилань відповідача-2 на
недійсність договору поруки внаслідок
його підписання не уповноваженою
особою, колегія зазначає наступне.

Встановлено, що договір поруки № 392-П/11
від 08.09.2011 р. підписано Головою
Правління ПАТ «Мостобуд» в межах
повноважень, встановлених статутом ПАТ
«Мостобуд».

Згідно з п. 7.25 статуту ПАТ «Мостобуд»
Голова Правління виконує функції та
обов'язки щодо організації та
забезпечення діяльності Товариства,
зокрема, укладення правочинів на суму
до 10 відсотків вартості активів
товариства за даними останньої річної
фінансової звітності Товариства.

Станом на 31.12.2010 р., вартість активів ПАТ
«Мостобуд», згідно Балансу ПАТ
«Мостобуд», складала 2 161 168 000,00 грн.

Враховуючи те, що розмір зобов'язань
поручителя, на момент укладення
договору поруки не перевищує
максимального Ліміту кредитної лінії,
що становить 144 000 000,00 грн., Голова
Правління ПАТ «Мостобуд» при укладенні
договору поруки діяв в межах
повноважень, встановлених статутом ПАТ
«Мостобуд».

Також, відповідач-2 посилається на
наявність підстав для припинення
поруки у зв'язку зі зміною умов
основного зобов'язання, зокрема
укладення додаткової угоди № 3, якою
було розширено зміст основного
зобов'язання щодо дострокового
повернення кредиту та збільшення
розміру неустойки, що призвело до
збільшення розміру відповідальності
поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України
порукою може забезпечуватися
виконання зобов'язання частково або у
повному обсязі.

Згідно з п. 5.4 договору поруки
поручитель надає свою згоду на будь-які
майбутні зміни обсягу
відповідальності боржника за основним
договором, в тому числі такі, внаслідок
яких відбудеться збільшення обсягу
відповідальності поручителя за цим
договором, зокрема, але не виключно,
будь-які зміни основного договору,
внаслідок яких збільшується ліміт
кредитної лінії, що надається
боржником, строк користування
кредитом/частиною, та/або розмір
процентів за користування кредитом,
та/або комісійних винагород, та/або
неустойки (пені, штрафів), та/або
будь-яких інших платежів, які боржник
згідно з основним договором повинен
сплачувати банку та за виконання яких
поручитель поручається згідно з цим
договором, і погоджується з тим, що такі
зміни не є підставою для припинення
встановленої цим договором поруки, і
встановлена цим договором порука
залишається чинною протягом строку
встановленого в п. 5.3 цього договору, а
поручитель відповідає перед банком у
тому ж обсязі, що і боржник, з
урахування будь-яких майбутніх змін
обсягу відповідальності боржника за
основним договором.

Враховуючи те, що відповідачем-2
умовами договору поруки було надано
згоду на збільшення його
відповідальності, тому доводи
скаржника про припинення поруки
внаслідок зміни умов основного
зобов'язання, що призвели до збільшення
розміру відповідальності поручителя, є
необґрунтованими.

Аналогічну правову позицію стосовно
того, що підстави для припинення поруки
відсутні, оскільки закон пов'язує
припинення договору поруки не із
зміною будь-яких умов основного
зобов'язання, забезпеченого порукою, а
із зміною основного зобов'язання, за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
його відповідальності, наведено в
постановах Верховного Суду України від
29.11.2007 р. у справі №22/455-26/287 та від 17.01.2011
р. у справі № №5020-10/012.

Враховуючи те, що відповідачем-1 не було
виконано умови укладеного з позивачем
кредитного договору щодо дострокового
повернення суми кредиту та сплати
процентів, а також враховуючи те, що
умови вказаного договору передбачають
солідарну відповідальність
поручителя, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідачів солідарно
суми заборгованості у розмірі 73 948 500,88
грн. та 4 699 432,35 дол. США є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг наведеного не
спростовують та відхиляються колегією
суддів як необґрунтовані.

Таким чином, рішення г осподарського
суду м. Києва від 30.12.2013 р. прийнято з
повним та всебічним дослідженням
обставин, які мають значення для
справи, а також з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глоінвест» та
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»
задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційних скарг, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за їх подання і розгляд
покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Глоінвест» та Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»
залишити без задоволення, рішення
господарського суду м. Києва від 30.12.2013
р. у справі № 910/17195/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17195/13 повернути
до господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран