ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року Справа № 911/4152/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів :

головуючого суддіМалетича
М.М.,суддів:Круглікової К.С., Мамонтової
О.М.розглянувши касаційну скаргу
Приватного підприємства "Агро-Транс
Індустрія" на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
21.01.2014 рокуу справі№911/4152/13
господарського суду Київської області
за позовом доПриватного підприємства
"Агро-Транс Індустрія" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
підприємство"Центр" простягнення 101
145,21 грн.

За участю представників сторін:

позивача: Смаглій В.М.,

відповідача: не з'явився ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до господарського
суду Київської області з позовом, в
якому (з урахуванням наданих уточнень)
просить стягнути з відповідача 90 000,00
грн. вартості недопоставленого товару
за договором №05074 від 05.07.2012р., 2 978,63 грн.
пені, 8 166,58 грн. 36% річних.

Рішенням господарського суду
Київської області від 03.12.2013 року у
справі №911/4152/13 позов задоволено,
присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 90 000 грн.
попередньої оплати, 2 978,63 грн. пені, 8 166,58
грн. 36% річних та 1147 грн. витрат
пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 року
вказане рішення місцевого
господарського суду скасовано,
прийняте нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного господарського суду,
Приватне підприємство "Агро-Транс
Індустрія" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права, просить її
скасувати та залишити рішення суду
першої інстанції в силі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши наявні
матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи, вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, постанова
апеляційного господарського суду -
скасуванню із залишенням в силі
рішення господарського суду першої
інстанції з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги,
місцевий господарський суд зазначив
про те, що оскільки відповідач не
виконав у повному обсязі умови
договору та Додатку №1 до нього в
частині поставки товару до 01.08.2013р.,
позивач має право вимагати повернення
суми попередньої оплати, яка складає 90
000 грн. та визнана відповідачем. При
цьому суд першої інстанції вказав на
те, що вимога позивача про стягнення з
відповідача 2 978,63 грн. пені та 8 166,58 грн.
36% річних є обґрунтованою та належним
чином доведеною.

Скасовуючи рішення місцевого
суду та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що укладений між сторонами договір не
передбачає сплату коштів, а встановлює
вимоги до поставки продукції. При цьому
апеляційний суд вказав на те, що
додаткова угода сторін є, зокрема,
угодою про заміну одного зобов'язання
іншим між тими ж особами, оскільки вона
стосувалася не лише зміни строку
розрахунку, але й предмета зобов'язання
та способу його виконання; позивачем не
було надано докази звернення до
відповідача з вимогою щодо повернення
коштів замість поставки товару,
передбаченого додатком №1 до договору
купівлі-продажу №05074 від 07.07.2012 р.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, а
висновки суду апеляційної інстанції
вважає помилковими з огляду на
наступне.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що 05.07.2012р. між ПП
"Агро-Транс Індустрія" (далі-покупець)
та ТОВ "Виробниче підприємство "Центр"
(далі-продавець) укладено Договір
купівлі-продажу №05074, відповідно до
якого продавець зобов'язався продати
та передати, а покупець зобов'язався
оплатити та прийняти від продавця
сільськогосподарську продукцію
рослинного походження насипом до умов
дійсного договору.

Покупець здійснює оплату за товар в
українських гривнях шляхом
банківського переведення коштів на
розрахунковий рахунок продавця
протягом 3-х банківських днів з моменту
підписання Договору та наданого
продавцем рахунку-фактури (п. 5.1).

Судами також встановлено, що на
виконання умов договору, у якості
попередньої оплати вартості товару
позивачем було сплачено відповідачу 435
000,00 грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи банківськими
виписками з поточного рахунку позивача
від 05.10.2012р. та 08.10.2012р.

Відповідач свої договірні зобов'язання
щодо поставки попередньо оплаченого
товару належним чином не виконав,
здійснивши поставку товару лише на
суму 345 000,00 грн., що підтверджується
підписами та відбитками печаток сторін
на акті звірки взаєморозрахунків
станом на 30.11.2012р.

01.12.2012р. між сторонами було укладено
додаток №1 до Договору, відповідно до
якого зобов'язання продавця щодо
поставки товару за Договором в частині
недопоставленого товару на суму 90 000,00
грн. змінюються на зобов'язання
продавця передати у власність покупця
ріпак урожаю 2013 року у кількості 30 тон
або пшеницю урожаю 2013 року в кількості
55 тон. Товар повинен бути переданий
покупцю до 01.08.2013р. (п. 4.1 додатку №1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193
ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Приписами статей 655, 662, 670, 693 Цивільного
кодексу України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Якщо продавець передав покупцеві меншу
кількість товару, ніж це встановлено
договором купівлі-продажу, покупець
має право вимагати передання кількості
товару, якої не вистачає, або
відмовитися від переданого товару та
його оплати, а якщо він оплачений, -
вимагати повернення сплаченої за нього
грошової суми.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

З огляду на вищевикладене, неналежне
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань щодо поставки
попередньо оплаченого товару,
відповідно до положень статей 670, 693 ЦК
України, породжує у позивача право
вимоги суми попередньої оплати.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та не
заперечувалося самим відповідачем,
останній порушив умови Договору та
додатку №1 до нього, в строк до 01.08.2013р.
товар покупцю не передав, тому колегія
суддів погоджується з місцевим
господарським судом про задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача 90 000 грн. попередньої
оплати товару.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
свого зобов'язання за додатком №1 до
Договору в частині поставки товару
вартістю 90 000,00 грн. до 01.08.2013р., позивач
також просив суд стягнути з
відповідача 2 978,63 грн. пені та 8 166,58 грн.
36% річних.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено,
що у разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання, він
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
у вигляді грошової суми (неустойка,
пеня, штраф).

Статтями 625, 627 ЦК України унормовано, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Місцевим господарським судом
встановлено, що пунктами 5.4, 5.5 додатку
№1 до Договору передбачено, що у
випадку порушення продавцем
встановленого в цьому додатку
кінцевого терміну передачі товару
покупцю, продавець сплачує покупцю
неустойку в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
затриманого товару за кожний день
прострочення, а також проценти за
користування чужими грошовими коштами
із розрахунку 3% в місяць від суми
заборгованості, починаючи з наступного
дня після закінчення терміну передачі
товару і до повного виконання взятих на
себе зобов'язань.

Оскільки період обрахунку пені та 36%
річних, заявлений позивачем до
стягнення відповідає вимогам
вищезазначених норм Закону та
положенням договору, а їх розмір є
арифметично вірним, колегія суддів
вважає, що місцевий господарський суд
правомірно задовольнив в цій частині
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 2 978,63 грн. пені та 8 166,58 грн.
36% річних .

Апеляційний господарський суд,
відмовляючи в задоволенні позову,
необґрунтовано не застосував ч.2 ст. 693
ЦК України, згідно з якою, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає висновки місцевого
господарського суду про повне
задоволення позову цілком
правомірними та обґрунтованими.

Згідно зі статтею 1117 ГПК України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Приймаючи до уваги норми чинного
законодавства та встановлені під час
здійснення судового провадження
фактичні обставини справи, колегія
суддів вважає, що суд апеляційної
інстанції при прийнятті постанови
неправильно застосував норми
матеріального права та зробив
помилковий висновок, тому постанова
апеляційного господарського суду
підлягає скасуванню. Оскільки рішення
суду першої інстанції ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне залишити його без
змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Агро-Транс Індустрія"
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 року у
справі №911/4152/13 скасувати. Рішення
господарського суду Київської області
від 03.12.2013р. залишити в силі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство"Центр" на користь
Приватного підприємства "Агро-Транс
Індустрія" витрати по сплаті
судового збору при поданні касаційної
скарги в сумі 1011,46 грн.

Доручити господарському суду
Київської області видати наказ.

ГоловуючийМ. Малетич Судді:К.
Круглікова О. Мамонтова