ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 року Справа №
904/8614/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Дмитренко А.К.-
доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Крутовських В.І.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Волобуєв Д.В.,
представник, довіреність №2/13 від 01.10.13;

від відповідача: Тарасюк В.В.,
представник, довіреність №24 від 15.01.14;

розглянувши апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"Криворізький завод гірничого
обладнання" на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
18.12.2013 року у справі № 904/8614/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Елікорт",
м. Дніпропетровськ

до приватного акціонерного товариства
"Криворізький завод гірничого
обладнання", м. Кривий Ріг

про стягнення 111814 грн. 25 коп.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва з 20.02.2014 по 20.03.2014 року (ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18.12.2013
року (суддя Ніколенко М.О.) з приватного
акціонерного товариства "Криворізький
завод гірничого обладнання" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Елікорт"
стягнуто 102960 грн. основного боргу, 7289
грн. 15 коп. пені та 2236 грн. 29 коп.
судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду
приватне акціонерне товариство
"Криворізький завод гірничого
обладнання" звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить зазначене
рішення скасувати та прийняти нове,
яким відмовити товариству з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Елікорт" у
задоволенні позову.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Елікорт" у
відзиві на апеляційну скаргу просить в
її задоволенні відмовити, а рішення
господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального і
процесуального права, судова колегія
вважає апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

04.12.2012 року між приватним акціонерним
товариством "Криворізький завод
гірничого обладнання" (покупець) і
товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Елікорт"
(постачальник) укладено договір
поставки № 312.

За п.1.1 договору поставки постачальник
зобов'язався передати, а покупець
прийняти та оплатити матеріали
(ресурси) на умовах, передбачених цим
договором.

У пункті 3.1 договору сторони погодили,
що постачальник зобов'язується
поставити ресурси на умовах поставки,
зазначених у специфікаціях, відповідно
до міжнародних правил інтерпретації
комерційних термінів «Інкотермс» у
редакції 2000 року.

Терміни постачання ресурсів
вказуються в специфікаціях (п.3.2
договору).

Оплата покупцем ресурсів здійснюється
в національній валюті України шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок постачальника, зазначений в
цьому договорі.

Оплата за поставлені ресурси буде
проводитися протягом терміну,
зазначеного в специфікації, який
обчислюється з моменту постачання
ресурсів (п.п. 5.1, 5.2 договору).

Шляхом підписання специфікації від
04.12.2012 року № 1 сторони узгодили
номенклатуру, якісні характеристики,
кількість, ціну товару, загальну
вартість, вимоги до тари, упаковки,
маркування ресурсів, термін поставки,
умови оплати, дату поставки та інші
умови поставки товару. Відповідно до
вищезазначеної специфікації
постачальник має поставити покупцю
30тн. порошку магнезитового ППЕ 88 на
загальну суму 140400 грн., у тому числі ПДВ
23400, протягом 10 календарних днів з
моменту заявки покупця (а.с. 14).

Заявкою від 24.12.2012 року № 017-7182 приватне
акціонерне товариство "Криворізький
завод гірничого обладнання" просило
товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Елікорт"
поставити у січні 2013 року порошок
магнезитовий ППЕ 88 в кількості 22 тн.,
згідно договору поставки від 04.12.2012
року № 312, для проведення заключних
промислових випробувань (а.с. 15).

На виконання умов договору, на підставі
заявки на січень 2013 року позивач
передав, а відповідач прийняв на
підставі довіреності від 11.02.2013 року
№263, виданої ОСОБА_3 (а.с. 18), товар на
суму 102960 грн. (у т.ч. ПДВ), що
підтверджується видатковою накладною
від 12.02.2013 року № 1 (а.с. 16).

У судовому засіданні 20.02.2014 року
представник відповідача підтвердив
отримання від позивача обумовлених
договором від 04.12.2012 року № 312 ресурсів.

12.02.2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Елікорт"
виставило приватному акціонерному
товариству "Криворізький завод
гірничого обладнання" рахунок від
12.02.2013 року №2 на оплату поставленого
товару за договором поставки від 04.12.2012
року №312 у сумі 102960 грн. (а.с.17).

Відповідно п. 4.1 договору постачання
ресурсів здійснюється за цінами, які
визначені у відповідності з умовами
поставки, зазначені в специфікаціях і
включають в себе всі податки, збори та
інші обов'язкові платежі, а також
вартість тари, упаковки, маркування та
інші витрати постачальника пов'язані з
поставкою ресурсів.

Загальна сума договору визначається як
сумарна вартість ресурсів, постачання
яких здійснюється згідно доданих до
нього специфікацій (п.4.3 договору).

Згідно п.п.5.1, 5.2 договору оплата
покупцем ресурсів здійснюється в
національній валюті України шляхом
нарахування коштів на поточний рахунок
постачальника, зазначений в цьому
договорі.

Оплата за поставлені ресурси буде
проводитися протягом терміну,
зазначеного в специфікації, який
обчислюється з моменту постачання
ресурсів.

Пунктом 5 специфікації до договору
встановлено, що оплата за поставлений
товар здійснюється протягом 45
календарних днів з моменту поставки.

В свою чергу датою поставки вважається
дата поставки ресурсів, вказана у
товаросупровідній (видатковій)
накладній (п.7 специфікації).

Тобто, приватне акціонерне товариство
"Криворізький завод гірничого
обладнання" зобов'язувалось згідно
договору поставки від 04.12.2013 року № 312
здійснити платежі на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Елікорт" до
29.03.2013 року.

Втім відповідач своєчасно товар не
оплатив, у зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість перед позивачем, що і є
причиною виникнення спору.

З метою врегулювання спору в
досудовому порядку позивач звернувся
до відповідача з вимогою від 22.08.2013 року
№ 3, в якій, у зв'язку з простроченням
терміну оплати вартості товару,
вимагав здійснити оплату
заборгованості у розмірі 102960 грн. з
урахуванням ПДВ, а також пені , яка
станом на 22.08.2013 року становила 5822 грн. 77
коп.(а.с. 19).

Приватне акціонерне товариство
"Криворізький завод гірничого
обладнання" отримало претензію
позивача 16.09.2013 року, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення (а.с. 20), однак
відповіді на неї відповідачем надано
не було.

Доказів сплати боргу у сумі 102960 грн.
приватним акціонерним товариством
"Криворізький завод гірничого
обладнання" не надано.

Статтею 265 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 Цивільного кодексу України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частинами 1,7 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

У відповідності із ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

В силу ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності із ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В апеляційній скарзі відповідач вказує
на те, що позивачем було порушено п.6.4
договору та не надано покупцю до
початку приймання ресурсів оригінали
наступних документів:
товарно-транспортну накладну,
сертифікат або паспорт якості
постачальника або виробника (у випадку,
якщо постачальник не є виробником) та
акт прийому-передачі ресурсів.

Між тим, у видатковій накладній від
12.02.2013 року № 1 як на підставу отримання
відповідачем товару міститься
посилання на договір поставки
від 04.12.2012 року № 312 і рахунок на оплату
від 12.02.2013 року №2 (а.с. 16).

У відповідності з ч.1. ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст. 666 Цивільного кодексу
України якщо продавець не передає
покупцеві приналежності товару та
документи, що стосуються товару та
підлягають переданню разом з товаром
відповідно до договору купівлі-продажу
або актів цивільного законодавства,
покупець має право встановити розумний
строк для їх передання. Якщо
приналежності товару або документи, що
стосуються товару, не передані
продавцем у встановлений строк,
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу та повернути
товар продавцеві.

Відповідач з часу отримання товару не
скористався наданим йому нормами ст. 666
Цивільного кодексу України правом
встановити постачальнику строк для
передачі необхідних документів.

Доказів відмови від договору та
повернення товару відповідачем не
надано. Наведені в апеляційній скарзі
доводи приватного акціонерного
товариства "Криворізький завод
гірничого обладнання" щодо
ненаправлення на адресу останнього
товарно-транспортної накладної,
сертифікату або паспорту якості
постачальника або виробника (у випадку,
якщо постачальник не є виробником) та
акту прийому-передачі ресурсів не
спростовують факту наявності боргу
перед позивачем і не можуть бути
підставою для звільнення відповідача
від виконання зобов'язання за
договором.

У відповідності із ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

У пункті 7.2. договору сторони
домовились, що у разі порушення більше
ніж на 30 календарних днів терміну
оплати ресурсів, покупець сплачує пеню
в розмірі 0,04% від суми заборгованості
за кожний день прострочення, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ,
що діяла у відповідному періоді.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч.6 ст.231 Господарського
кодексу України).

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобовязань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Оскільки після перерахунку судом
апеляційної інстанції сума пені
виявилася більшою (7370 грн. 81 коп.), ніж
заявлено товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Елікорт" за
період з 30.03.2013 року по 30.09.2013 року, до
стягнення підлягає сума пені,
визначена позивачем у позовній заяві,
тобто 7289 грн. 15 коп.

Розрахунок пені складений позивачем з
урахуванням вимог ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України та умов
п.5 специфікації № 1 до договору від
04.12.2012 року № 312.

Твердження відповідача, наведені в
апеляційній скарзі, про те, що період
нарахування пені розпочинається з
29.04.2013 року, визнаються судом
апеляційної інстанції безпідставними,
оскільки відповідно п. 7.2 договору
поставки відповідач зобов'язаний
сплатити на користь позивача за
прострочку у разі порушення
зобов'язань більш ніж на 30 календарних
днів терміну оплати ресурсів пеню в
розмірі 0,04% від суми заборгованості за
кожен день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
відповідному періоді.

Отже, за умовами цього пункту договору
штрафні санкції можуть бути
застосовані лише у разі прострочення
оплати більше ніж на 30 днів, але за
увесь термін прострочення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
унормовано, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Річні за період з 30.03.2013 року по 30.09.2013
року, за розрахунком позивача, який
перевірений апеляційним господарським
судом та визнаний правильним,
дорівнюють 1565 грн. 10 коп.

Судом першої інстанції вимоги позивача
про стягнення 1565 грн. 10 коп. річних
визнано обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, про що
зазначено в мотивувальній частині
рішення, однак про стягнення 3 % річних у
резолютивній частині рішення не
вказано.

Частиною 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно абз. 2 п. 9 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" у
резолютивній частині рішення має бути
остаточна відповідь щодо усіх вимог,
які були предметом судового розгляду.

Враховуючи те, що в резолютивній
частині постанови не зазначено про
стягнення 1565 грн. 10 коп. річних, рішення
господарського суду в цій частині
підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.12.2013
року у справі № 904/8614/13 скасувати
частково, виклавши його резолютивну
частину в наступній редакції:

«Стягнути з приватного акціонерного
товариства "Криворізький завод
гірничого обладнання" м. Кривий Ріг на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Елікорт" м.
Дніпропетровськ 102960 грн. основного
боргу, 7 289 грн. 15 коп. пені, 1565 грн. 10
коп. річних та 2236 грн. 29 коп. судового
збору, видавши наказ».

Виконання цієї постанови доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Криворізький
завод гірничого обладнання" залишити
без задоволення.

Головуючий суддя
А.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
В.І. Крутовських

повний текст постанови виготовлений
25.03.14р.