ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р.
Справа № 914/4006/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.

розглянув апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Мегабанк" від 28.02.2014р. №08-01-525

на рішення господарського суду
Львівської області від 19.02.2014р.

у справі № 914/4006/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Мегабанк", м.Харків

до відповідача-1 товариства з обмеженою
відповідальністю "Мальви-Маркет",
м.Львів

до відповідача-2 приватного
підприємства "Львівдах", м. Львів

за участю третьої особи, без
самостійних вимог, на стороні
відповідача - публічного акціонерного
товариства Акціонерний банк
"Південний", м. Одеса

про визнання права на іпотеку та
звернення стягнення,

за участю представників:

- від позивача - Кульбій-Кухар Ю.В.,

- від відповідача-1 - Лопушанський
Т.В.,

- від відповідача-2 - не з'явився,

- від третьої особи - Милян А.О.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22, 27 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 19.02.2014р. у справі
№914/4006/13 (суддя Ділай У.І.) відмовлено в
задоволенні позовних вимог публічного
акціонерного товариства (надалі - ПАТ)
"Мегабанк" про визнання права на
іпотеку на нежитлові приміщення 4
поверху та мансарди загальною площею
1007,6 кв.м., розміщених за адресою: м.
Львів, вул. Литвиненка, 3 (згідно
іпотечного договору №3894 від 25.07.2006р.) та
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання права власності.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив із
необґрунтованості тверджень позивача
щодо поширення іпотеки за іпотечним
договором від 25.07.2006 р. на нежитлові
приміщення 4-го та мансардного поверхів
за адресою: м. Львів, вул. С. Литвиненка,
3, оскільки спірні приміщення були
створені після укладення іпотечного
договору в результаті здійсненої ТзОВ
«Мальви-Маркет» реконструкції будинку.
Ці приміщення було виділено в натурі із
загальної площі приміщення будинку та
вони є окремим об'єктом нерухомості з
окремим реєстраційним номером; право
власності на спірні нежитлові
приміщення зареєстровано за
відповідачем-2, а останній набув його в
законний спосіб.

Це рішення оскаржив позивач, оскільки
вважає, що воно прийнято із неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, невідповідністю висновків
суду обставинам справи, а також із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
просить оскаржуване рішення скасувати
та прийняти нове рішення, яким
задоволити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свою позицію, скаржник
зазначив, зокрема, що товариство з
обмеженою відповідальністю (надалі
-ТзОВ) «Мальви-Маркет» надало позивачу
в іпотеку нерухоме майно по
вул.Литвиненка,3 у м.Львові з першого по
третій поверх для забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між ними. Четвертий поверх,
мансарда та сходові клітини вважає
самочинним будівництвом (добудовою,
реконструкцією) цього нерухомого
майна, яке, крім того, проводилось за
рахунок кредитних коштів, отриманих
від ПАТ «Мегабанк». Покликаючись на ч.3
ст.5 Закону України «Про іпотеку»,
скаржник вважає, що іпотека згідно
договору поширюється також і на таку
реконструкцію. Крім того, зазначає про
помилковість надання судом першої
інстанції преюдиційного значення
оціночним судженням, які містяться в
судових рішеннях у справі №5015/1057/12.

Заперечуючи вимоги апеляційної скарги,
відповідачі подали відзиви, в яких
просили рішення місцевого
господарського суду залишити без змін,
а також зазначили, що в іпотеку
передавався не будинок по вул.
Литвиненка,3, як окремий об'єкт, а лише
приміщення в ньому. Покликання на ч.3
ст.5 Закону «Про іпотеку» вважають
безпідставними, оскільки приміщення
четвертого поверху, мансарди і
сходових кліток є відокремленими від
основних приміщень і право власності
на них зареєстровано за відповідачем-2,
як на окремий об'єкт нерухомості.

Третя особа подала до суду письмове
пояснення по суті апеляційної скарги, в
якому просила оскаржуване рішення
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Відповідач-2 явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення ухвали суду
від 11.03.2014р. за його адресою (а.с. 60, том 2)
та розпискою про ознайомлення із часом
та датою відкладення розгляду справи
(а.с. 90, том 2). Оскільки в справі
достатньо матеріалів для розгляду
апеляційної скарги по суті, за
відсутності клопотань про відкладення
розгляду справи, судова колегія вважає
за можливе розглядати апеляційну
скаргу без представника відповідача-2.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

25.07.2006р. між ТзОВ "Мальви-Маркет"
(іпотекодавець) та ВАТ "Мегабанк"
(іпотекодержатель) було укладено
іпотечний договір (надалі - договір
іпотеки, а.с. 17-19, том 1) на забезпечення
виконання зобов'язань іпотекодавця за
кредитним договором №119/2006 від 25.07.2006р.,
відповідно до якого кредитор
(іпотекодержатель) надав позичальнику
(іпотекодавцю) кредит в розмірі 2410000,00
грн. строком з 25.07.2006 р. до 24.07.2011р. зі
сплатою 20% річних та 1274400,00 доларів США
строком з 25.07.2006 р. до 24.07.2011р. зі сплатою
13,5% річних (договір іпотеки із
врахуванням змін, внесених договорами
від 07.03.2006р., 02.08.2007р. та 11.09.2008р., а.с. 20, 21,
том 1). Договір іпотеки та договори про
внесення змін до нього посвідчено
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстровано в реєстрі під
номерами №№ 3894, 784, 3832 та 3858, відповідно.

Відповідно до п. 1.2 договору,
іпотекодержателю було передано в
іпотеку низку об'єктів нерухомого
майна по вул. С. Литвиненка, 3 у м. Львові,
а саме: 1) побутові приміщення площею
508,35 кв.м., р.н. 3464641; 2) нежитлові
приміщення площею 322,3 кв.м., р.н. 2055678; 3)
нежитлове приміщення площею 47,7 кв.м.,
р.н 15301717; 4) нежитлові приміщення
підвалу площею 258,9 кв.м., приміщення
першого поверху площею 464,6 кв.м.,
загальною площею 723,5 кв.м., р.н. 3464938; 5)
нежитлові приміщення площею 286,7 кв.м.,
р.н. 3465117 (надалі - предмет іпотеки).
Вартість предмету іпотеки становить
9718386,00 грн. (п.1.4).

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна №13758091 від 02.08.2007р., на
вищеперелічені об'єкти нерухомості
25.07.2006р. було накладено відповідні
заборони (а.с. 22-27, том 1).

У зв'язку з невиконанням відповідачем-1
зобов'язань за кредитним договором
щодо повернення кредитних коштів та
сплати процентів, нарахованих за
користування кредитними коштами,
позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом про
стягнення заборгованості та звернення
стягнення на предмет застави.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 18.01.2011р., у
справі № 53/321-10, залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.04.2011р. та
постановою Вищого господарського суду
від 16.06.2011р. (а.с. 40-80, том 1), позов ПАТ
«Мегабанк» задоволено та, зокрема,
стягнуто з ТзОВ «Мальви-Маркет» на
користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість
за кредитним договором №119/2006 від
25.07.2006р. в сумі 4691396,46 грн. та 1177908,30
доларів США та звернено стягнення на
предмет іпотеки за договором від
25.07.2006р. №3894.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.04.2012р. у
справі № 5015/537/12, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 09.07.2012р. (а.с. 28-33, том 1)
визнано, зокрема, недійсними прилюдні
торги за виконавчим провадженням
№26153885 з реалізації нерухомого майна,
яке становить предмет іпотеки за
вищезгаданим договором. У зв'язку з цим,
постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.07.2013р. у
справі №820/2078/13-а, зокрема, зобов'язано
реєстраційну службу Львівського МУЮ
провести державну реєстрацію права
власності на ряд нерухомого майна
(предмет іпотеки за договором від
25.07.2006р. №3894) за ПАТ «Мегабанк» (а.с. 83-93,
том 1).

Як вбачається з акту готовності об'єкта
до експлуатації, погодженого рішенням
виконавчого комітету Львівської
міської ради від 22.10.2010р. №1439, з липня 2009
року по січень 2010 року (після укладення
договору іпотеки) відповідачем-1 було
проведено будівельні роботи із
реконструкції з надбудовою четвертого
та мансардного поверхів у нежитловому
будинку на вул.Литвиненка, 3 (а.с. 34-36, том
1). Дозвіл на реконструкцію було надано
Сихівською районною адміністрацією
Львівської міської ради (розпорядження
№ 644 від 28.07.2005 р. зі змінами, а.с. 37, том 1)
та інспекцією ДАБК у Львівській
області (дозвіл №1/613-09 від 16.07.2009р., а.с.
38, том 2).

На підставі мирової угоди,
затвердженої ухвалою господарського
суду Львівської області від 11.08.2011 р. у
справі № 5015/3648/11 та залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 02.10.2012 р. (а.с. 136-143, том 1),
право власності на приміщення
четвертого поверху та мансарди
загальною площею 1007,6 кв.м. розміщених
за адресою: м. Львів, вул. Литвиненка, 3,
було передано ТзОВ «Технології
комфорту».

11.01.2012 р. між ТзОВ «Технології комфорту»
(продавець) та ПП «Львівдах» (покупець)
було укладено договір купівлі-продажу
спірних нежитлових приміщень,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за
№32, відповідно до умов якого спірні
приміщення (а.с. 204-206, том 1).

В подальшому ПП «Львівдах»
(відповідач-2) зареєструвало право
власності на ці нежитлові приміщення
(витяг про державну реєстрацію прав
№33227976 від 20.02.2012р., а.с. 207, том 1). Згідно
договору іпотеки від 09.04.2013р. між ПП
«Львівдах» та ПАТ АБ «Південний» ці
приміщення було передано в іпотеку
третій особі (а.с. 25-35, том 2).

Вважаючи, що вартості майна, на яке
звернуто стягнення недостатньо, щоб
погасити заборгованість за кредитним
договором та, керуючись ч.3 ст.5 Закону
України «Про іпотеку», 24.10.2013р. позивач
звернувся із позовом у даній справі про
визнання права іпотеки та звернення
стягнення на нежитлові приміщення
четвертого поверху та мансарди
загальною площею 1007,6 кв.м., розміщених
за адресою: м. Львів, вул. Литвиненка, 3,
які створено внаслідок реконструкції
цього нежитлового будинку. Вартість
вказаних приміщень, відповідно до
висновку про вартість майна від
22.02.2013р., становить 2879720 грн. (а.с. 94, том 1).

Судова колегія, заслухавши пояснення
учасників судового процесу, оцінивши
подані сторонами докази на
відповідність їх фактичним обставинам
і матеріалам справи, вважає, що
підстави для задоволення апеляційної
скарги та, відповідно, скасування
оскаржуваного рішення - відсутні, з
огляду на наступне:

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
іпотеку», іпотекою є вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно ст. 37 Закону України «Про
іпотеку», іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Як вбачається з п.5.2.1 договору іпотеки,
іпотекодержатель має право при
зверненні стягнення на предмет іпотеки
отримати на праві власності предмет
іпотеки в рахунок виконання основного
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про іпотеку» встановлено декілька
умов, наявність яких є обов'язковою для
можливості передання в іпотеку
об'єктів нерухомого майна, зокрема:
належність нерухомого майна
іпотекодавцю на праві власності та
можливість відчуження нерухомого
майна іпотекодавцем і звернення
стягнення на нього.

Як вбачається з п. 1.2. договору іпотеки,
позивачу в іпотеку було передано низку
побутових приміщень з визначеними
площами та окремими номерами в реєстрі
права власності на нерухоме майно. При
цьому, предметом іпотеки не виступали
ні будинок по вул.Литвиненка, 3 у м.
Львові, як окремий об'єкт нерухомого
майна, ні окремо приміщення четвертого
поверху загальною площею 475,4 кв.м.,
приміщення мансарди загальною площею
478,1 кв.м., приміщення сходових кліток
загальною площею 54,1 кв.м.

Частиною 3 ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» встановлено, що частина
об'єкта нерухомого майна може бути
предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим Законом. Іпотека поширюється на
частину об'єкта нерухомого майна, яка
не може бути виділеною в натурі і була
приєднана до предмета іпотеки після
укладення іпотечного договору без
реєстрації права власності на неї як на
окремий об'єкт нерухомості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
обґрунтовуючи позовну вимогу про
визнання права іпотеки на спірні
нежитлові приміщення, ПАТ «Мегабанк»
покликається як на одну з правових
підстав, окрім ч.3 ст.5 Закону України
«Про іпотеку», також на положення
договору іпотеки №3894 від 25.07.2006р., що
укладений між позивачем та
відповідачем-1. При цьому, ПАТ
«Мегабанк» не подає жодних доказів, які
б підтверджували належність права
власності на спірні приміщення
відповідачу-1 (як стороні договору
іпотеки №3894 від 25.07.2006р.) та, крім того,
не обґрунтовує належними та
допустимими доказами тієї обставини,
що спірне майно є частиною предмету
іпотеки за вищевказаним договором та
не є окремим об'єктом нерухомості.

Разом з тим, як свідчать матеріали
справи, спірні нежитлові приміщення
виділено в натурі із загальної площі
приміщення будинку на вул.
С.Литвиненка, 3 у м.Львові. Дані
приміщення є окремим об'єктом
нерухомості з окремим реєстраційним
номером 34641527. Право власності на спірні
нежитлові приміщення станом на день
розгляду спору зареєстровано за
відповідачем-2, що підтверджується
витягом про державну реєстрацію прав №
33227976 від 20.02.2012 р. (а.с. 207, том 1). Спірні
нежитлові приміщення, крім того,
перебувають в іпотеці, відповідно до
договору між відповідачем-2 та третьою
особою та на них накладено обтяження у
вигляді заборони відчуження вказаного
майна (а.с. 2, 25-34, 35, том 2).

Покликання скаржника на ту обставину,
що будівництво приміщень четвертого
поверху та мансардних приміщень по вул.
С.Литвиненка, 3 у м.Львові фінансувалось
відповідачем-1 за рахунок кредитних
коштів, наданих позивачем, належним
чином не доведене та не має значення
для вирішення даного спору. Твердження
ПАТ «Мегабанк» про самовільність
будівництва спірних приміщень
спростовується наявними в матеріалах
справи дозволами на здійснення
реконструкції та актом готовності
об'єкта до експлуатації.

Стосовно позиції скаржника про
помилковість надання судом першої
інстанції преюдиційного значення
оціночним судженням, які містяться в
судових рішеннях у справі №5015/1057/12,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити про те, що висновки суду
першої інстанції достатнім чином
обґрунтовані матеріалами справи та
чинним законодавством, а покликання в
оскаржуваному рішенні на судові
рішення у справі №5015/1057/12 є додатковими
обгрунтуваннями висновків суду.

Крім того, в оскаржуваному рішенні суд
зазначив про те, що в силу вимог ст.35 ГПК
України, ним беруться до уваги
встановлені факти у рішенні
господарського суду Львівської
області від 25.10.2012р. та постанові
Львівського апеляційного
господарського суду від 10.01.2013р. у
справі №5015/1057/12 за позовом ПАТ
«Мегабанк» до ТзОВ «Технології
комфорту», ПП «Львівдах» та ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО», за участю третьої особи
ТзОВ «Мальви-Маркет» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
приміщень та зобов'язання ОКП ЛОР «БТІ
та ЕО» скасувати державну реєстрацію
права власності.

Зокрема, судовими інстанціями було
встановлено, що з інвентаризаційних та
реєстраційної справ на будівлю, що
знаходиться за адресою м.Львів,
вул.Литвиненка, 3, вбачається, що право
власності у ТзОВ «Мальви-Маркет» на
спірний об'єкт нерухомості не виникало,
за ТзОВ «Мальви-Маркет» не
реєструвалось.

Щодо покликання суду першої інстанції
на окремі висновки судів у справі
№5015/1057/12, то судова колегія
погоджується із позицією скаржника,
проте вважає, що такі посилання не
впливають на законність оскаржуваного
рішення.

Зважаючи на вищенаведене, беручи до
уваги виділення в натурі спірного
об'єкта нерухомості як окремої цілої
частини, реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомості як окремий об'єкт,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість тверджень позивача
щодо поширення іпотеки за іпотечним
договором від 25.07.2006р. на спірні
нежитлові приміщення та, відповідно,
про відсутність підстав для визнання
за ПАТ «Мегабанк» права на іпотеку на
ці приміщення. Зважаючи на відсутність
у позивача прав іпотекодержателя щодо
спірних нежитлових приміщень, висновок
суду про відмову у зверненні стягнення
на них - правомірний.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судові витрати по апеляційній скарзі, в
порядку ст.49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 19.02.2014р. у справі
№914/4006/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства "Мегабанк" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
28.03.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Новосад Д.Ф.