м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного акціонерного
товариства «ІКС 5 РІТЕЙЛ ГРУП
УКРАЇНА»До Приватного
акціонерного товариства «Агрофірма
«Троянда»Простягнення 529 890, 83 грн.
Суддя Борисенко І.І.
Від позивача Ситник С.Г. - за дов.,
Колісник Б.О. - за дов.
Від відповідача Ремінська С.П. - за
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача на свою
користь 529 890, 83 грн. безпідставно
Через відділ діловодства суду 28.11.2013р.
відповідач подав відзив на позовну
заяву, в якому проти позовних вимог
Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
08 жовтня 2010 року між ПрАТ «Ікс 5 Рітейл
Груп Україна» (надалі - Позивач) та ПАТ
«Агрофірма «Троянда» (надалі -
Відповідач) було укладено Договір
оренди нежилого приміщення, за умовами
якого Відповідач зобов'язався
передати, а Позивач прийняти в строкове
платне користування Приміщення за
адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 45-А/5,
загальною площею 642,50 кв. м. (надалі -
Приміщення або об'єкт оренди).
Згідно п.6.1. Договору оренди Приміщення
передане для розміщення в ньому
продуктового магазину «Перекресток».
За користування Приміщенням Орендар
зобов'язаний сплачувати за 1 кв.м.
приміщення орендну плату в розмірі 197,75
грн., в т.ч. ПДВ, за календарний місяць
оренди (п. 12.1-12.4 Договору оренди).
Відповідно до п. 12.1. Договору оренди
орендна плата починає обчислюватися з
моменту передачі Приміщення на
підставі Акту приймання-передачі та
строк оренди становить 13 років (п.7.1.
Договору). Акт прийому-передачі
приміщення, яким орендодавець передав,
а орендар прийняв приміщення, площею
642,50 кв. м., розташоване за адресою: м.
Київ, вул., Вишгородська, 45-А/5 був
підписаний сторонами 08.10.10р.
27.02.13р. Державною екологічною
інспекцією у м. Києві було прийняте
Рішення №15 «Про тимчасову заборону
(зупинення) господарської діяльності
ПАТ «Ікс 5 Рітейл Груп Україна», а саме в
8-ми магазинах «Перекресток», які
розташовані за адресами: м. Київ, вул.
Вишгородська 45-А/5; бул. Перова, 36; вул.
Васильківська, 34; вул. Р. Окіпної, 8-Б; пр.
М. Бажана, 10а; вул. Оноре де Бальзака,

91/29А; вул. А. Малишка, 3; пр. Оболонський
20а (надалі - Рішення №15).

Згідно Рішення №15 Державною
екологічною інспекцією у м. Києві з
07.03.13р. тимчасово заборонено (зупинено)
господарську діяльність ПАТ «Ікс 5
Рітейл Груп Україна» в 8 магазинах, в
т.ч. в магазині «Перекресток» за
адресою: м. Київ, вул. Вишгородська,
45-А/5. Дане Рішення №15 набуло чинності з
моменту його прийняття.

Вказане Рішення № 15 було оскаржено
Позивачем в судовому порядку та
визнане протиправним і скасоване
Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.07.13р.

Таким чином, в період з 07.03.13р. по 10.07.13р.
Рішенням №15 Позивачу було заборонено
використання орендованого приміщення
та здійснення в ньому діяльності. Тому
Позивач з 07.03.13р. по 10.07.13р. не міг
використовувати орендоване приміщення
через обставину, за яку він не
відповідає.

Згідно ч. 6 ст.762 ЦК України наймач
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає.

Отже, відповідно ч. 6 ст.762 ЦК України
визначальною умовою звільнення від
орендної плати є наявність обставин,
за які орендар не відповідає.
Обставини, що є причиною
неможливості використовувати
орендоване майно наймачем можуть бути
пов'язані як з діяльності наймодавця,
так із певними об'єктивними
обставинами (проведення ремонту майна
внаслідок його пошкодження третіми
особами, заборона використання
внаслідок прийняття органами влади
відповідного рішення тощо).

Визначальною умовою звільнення від
орендної плати є наявність обставин, за
які орендар не відповідає.

Таким чином, у зв'язку з прийняттям
Державною екологічною інспекцією у м.
Києві Рішення №15 про заборону
використання вказаного орендованого
приміщення Орендар в силу положень ч. 6
cт. 762 ЦК України є звільнений від сплати
орендної плати за весь період, протягом
якого він не міг використовувати об'єкт
оренди, тобто з 07.03.13р. по 10.07.13р. (до
моменту скасування Рішення №15
Київським апеляційним
адміністративним судом).

Відповідно до частин 1-3 ст.1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення глави 83 ЦК України,
застосовується незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком подій. Положення глави 83
ЦК України, застосовується також до
вимог про поверненого виконаного
однією із сторін у зобов'язанні.
Водночас, вбачається, що положення п. 3
ч. 3 ст.1212 ЦК України до існуючих між
Позивачем та Відповідачем
правовідносин застосовуються в
комплексі з положеннями ч. 6 ст.762 ЦК
України.

У зв'язку з цим, сплачені за оренду
грошові кошти за період з 07.03.13р. по
10.07.13р. є безпідставно набутими
Відповідачем, оскільки Позивач був
позбавлений можливості
використовувати об'єкт оренди через
прийняття Державною екологічною
інспекцією у м. Києві Рішення №15 на
заборону використання орендованого
приміщення, а тому у відповідності до ч.
6 ст.762 ЦК України Орендар звільнений
від орендної плати за даний період
часу.

Матеріалами справи підтверджено, що
розмір безпідставно набутої
Відповідачем орендної плати за період
з 07.03.13р. по 10.07.13р. складає 529 890,83 грн.

30.09.13р. сторони достроково розірвали
договір оренди та Позивач повернув
Відповідачу з оренди приміщення по
Акту приймання-передачі. При цьому
згідно п.5 Договору про розірвання
договору оренди, який був підписаний
сторонами 26.09.13р., сторони домовилися
провести всі взаєморозрахунки по
договору оренди не пізніше, ніж дата
укладення та підписання додаткового
договору про розірвання, тобто - не
пізніше ніж 26.09.13р.

14.10.13р. Відповідачу направлена вимога
про повернення вказаних коштів. Однак в
добровільному порядку Відповідач
повернути безпідставно набуті вказані
грошові кошти відмовився.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав:

Наймач звільняється від плати за весь
час, протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає (ч. 6 ст.762 ЦК України).

Визначальною умовою звільнення від
орендної плати є саме наявність
обставин, за які орендар не відповідає.
Саме внаслідок існування таких
обставин орендар не може
використовувати приміщення за
цільовим призначенням (тобто з тією
метою, з якою приміщення бралося в
оренду згідно договору).

Судом взято до уваги Постанова від
29.06.10р. ВГСУ по справі №30/317, в якій
зазначено: «Орендар вправі порушувати
питання про повне звільнення його від
внесення орендної плати, якщо він з
незалежних обставин протягом певного
часу був повністю позбавлений
можливості користування орендованим
майном. У разі коли за відповідний
період часу, протягом якого орендоване
майно не використовувалось, орендну
плату було внесено, орендар вправі
вимагати її повернення. Згідно з
імперативними нормами ч. 6 ст.762 ЦК
України наймач звільняється від плати
за весь час, протягом якого майно не
могло бути використане ним через
обставини, за які він не відповідає.

Твердження Відповідача, що положення
аналогічні ч. 6 ст.762 ЦК України (щодо
звільнення орендаря від плати за весь
час, протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
орендар не відповідає) не передбачені
Господарським кодексом України, і вони
не підлягають застосуванню до
регулювання відносин оренди (найму) між
суб'єктами господарювання, не
приймаються судом до уваги, оскільки не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

Так, зі змісту приписів статті 1,
частини другої статті 9, частини другої
статті 759, частини третьої статті 760
Цивільного кодексу України та частини
другої статті 4, частини шостої ст. 283
Господарського кодексу України
випливає, що ЦК України встановлені
загальні положення про найм (оренду), а
особливості регулювання майнових
правовідносини, які виникають між
суб'єктами господарювання і пов'язані з
укладенням, виконанням та припиненням
договорів оренди, передбачені ГК
України. Отже, якщо останній не містить
таких особливостей, то застосовуються
відповідні положення ЦК України (п.1.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №2 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна»).

Аналогічна позиція також викладена в
Інформаційному листі ВГС України від
07.04.08р. №01-8/211 «Про деякі питання
практики застосування Цивільного та
Господарського кодексів України».
Зокрема, в п.1 даного Інформаційного
листа зазначено наступне: «Відповідно
до ч.2 ст.4 ЦК України основним актом
цивільного законодавства України є
Цивільний кодекс України. Тому в разі,
якщо норми ГК України не містять
особливостей регулювання майнових
відносин суб'єктів господарювання, а
встановлюють загальні правила, які не
узгоджуються із відповідними
правилами ЦК України, слід
застосовувати правила, встановлені ЦК
України».

Оскільки ГК України не містить
особливостей регулювання звільнення
орендаря від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
орендар не відповідає, тому
застосуванню підлягають відповідні
положення ЦК України, а саме ч. 6 ст.762 ЦК
України. Підтвердженням цього також є
чинна судова практика ВГС України,
викладена в Постановах ВГС України від
20.03.13р. по справі №5011-4/8979-2012, від 09.10.12р.
по справі №14/156-10, від 12.10.10р. по справі
№34/81-10, від 21.10.10р. по справі №34/202-09-6354,
від 26.08.10р. №7/313/09, від 05.04.11р. по справі
02/132-42.

Твердження Відповідача, що
неможливість використання
орендованого приміщення виникла не з
вини орендодавця, тому підстави для
звільнення орендаря від орендної плати
відсутні, також не приймаються судом,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.762 ЦК України
орендна плата стягується саме за
користування наймачем (орендарем)
майном.

Згідно ч. 6 ст.762 ЦК України наймач
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає.

Отже, відповідно ч. 6 ст.762 ЦК України
визначальною умовою звільнення від
орендної плати є наявність обставин, за
які орендар не відповідає. Обставини,
що є причиною неможливості
використовувати орендоване майно
орендарем, можуть бути створені як
орендодавцем, балансоутримувачем,
іншими особами, так можуть бути
пов'язані з існуванням об'єктивних
обставин, що не залежать від волі
орендаря (наприклад, створення 3-ми
особами перешкод в користуванні
орендованим приміщенням; прийняття
компетентним органом влади рішення про
заборону використання приміщення і
т.п.). Аналогічна позиція викладена в
Постановах ВГС України від 20.03.13р. по
справі №5011-4/8979-2012, від 09.10.12р. по справі
№14/156-10, від 12.10.10р. по справі №34/81-10, від
21.10.10р. по справі №34/202-09-6354.

Таким чином, оскільки орендар не міг
використовувати орендоване приміщення
за призначенням через обставини, за які
він не відповідає (наявність Рішення
№15 про заборону використання
вказаного орендованого приміщення
Державної екологічної інспекції у м.
Києві), тому в період існування таких
обставин (Рішення інспекції) орендар
звільнений від сплати орендної плати
та згідно ч. 6 ст.762, п. 3 ч. З с т. 1212 ЦК
України сплачені орендодавцю грошові
кошти підлягають поверненню орендарю.

Щодо тверджень відповідача, що не
передбачення в договорі оренди умов
звільнення від сплати орендної плати,
передбачених в ч. 6. ст.762 ЦК України, та
підписання Актів послуг не надає
орендарю права звільнення від плати за
користування приміщенням, суд зазначає
наступне.

Вказана правова норма не містить
договірних застережень (заборон чи
обмежень) щодо її застосування («якщо
інше не передбачено договором»), а тому
застосування сторонами приписів ч. 6 cт.
762 ЦК України жодним чином не залежить
від визначення в спірних умовах
договорів оренди передбачених цією
нормою підстав для звільнення орендаря
від внесення орендної плати.

Зважаючи на наведене, позивач (орендар)
за наявності та доведеності підстав,
передбачених ч. 6 cт. 762 ЦК України
(неможливість використання
орендованого майна через обставини, за
які орендар не відповідає), може
реалізувати своє право на звільнення
від сплати орендної плати незалежно
від того, передбачені вказані підстави
умовами договору чи ні.

Адже, в силу вимог ч. 6 ст.762 ЦК України не
є вичерпною передбачена в спірних
умовах договорів оренди підстава для
несплати орендної плати як письмова
мотивована відмова орендаря від
підписання акту наданих послуг.

На відміну від приписів ч. 6 ст.762 ЦК
України спірні пункти договорів оренди
не регулюють правовідносини сторін
щодо звільнення від внесення орендної
плати, а саме взагалі не передбачають
ніяких умов та підстав звільнення від
орендної плати, оскільки, в цих пунктах
договорів визначено механізм,
реалізації права орендарем на
підписання або непідписання актів
наданих послуг, а не підстави
звільнення орендаря від внесення
орендної плати».

Таким чином, ч. 6 ст.762 ЦК України
передбачає звільнення орендаря від
плати за орендоване приміщення у разі
неможливості його використання. При
цьому законом не передбачено будь-яких
особливостей або додаткових обставин
щодо причин неможливості використання.

Зважаючи на те, що норма ч. 6 ст.762 ЦК
України не містить договірних
застережень, то її застосування в
орендних правовідносинах сторін
ніяким чином не залежить від таких
обставин, як невизначеність в договорі
умов щодо звільнення орендаря від
внесення орендної плати через
неможливість користування орендованим
майном, за яку орендар не відповідає;
обізнаність чи необізнаність орендаря
з незадовільним (аварійним) технічним
станом орендованого нерухомого майна
чи фактичним його використанням іншими
особами тощо (постанова ВГС України від
05.04.11р. по справі №02/132-42).

Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала (ч. 1
ст.1212 ЦК України). Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про
повернення виконаного однією із сторін
у зобов'язанні (п. З ч. З ст.1212 ЦК
України).

Таким чином, враховуючи факт
перерахування позивачем грошових
коштів відповідачу за період, в якому
позивач приміщення не використовував
та не мав можливості використовувати
за призначенням через обставини, за які
він не відповідає, такі кошти (орендна
плата) згідно п. З ч. З ст.1212 ЦК України
підлягають поверненню позивачу.

Окрім того, згідно ч.2 ст.530 ЦК України
якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Вказані кошти Відповідач відмовився
повернути. Статтею 257 ЦК України
загальна позовна давність встановлена
тривалістю в три роки. Тобто вимога про
повернення набутих без достатньої
правової підстави коштів (орендної
плати) може бути пред'явлена в межах
загального строку позовної давності (3
роки), що і зроблено позивачем.

Право (можливість) використовувати
орендоване приміщення (м. Київ, вул.
Вишгородська, 45А/5) Позивач отримав з
моменту скасування Рішення Державної
екологічної інспекції у м. Києві про
тимчасову заборону (зупинення)
господарської діяльності ПРАТ «Ікс 5
Рітсйл груп Україна» №15 від 27.02.13р.
(тобто у відповідності до ч.5 ст.254 КАС
України - з 10.07.13р. (моменту проголошення
Постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.07.13р. по
справі №826/3210/13-а).

Таким чином, у зв'язку з прийняттям
Державною екологічною інспекцією у
м. Києві Рішення № 15 про заборону
використання вказаного орендованого
приміщення, Позивач в силу положень ч. 6
cт. 762 ЦК України звільнений від сплати
орендної плати за весь період, протягом
якого він не міг використовувати об'єкт
оренди, тобто з 07.03.13р. по 10.07.1Зр. (до
моменту скасування Рішення № 15
Київським апеляційним
адміністративним судом).

Згідно ч. 6 cт. 762 ЦК України визначальною
умовою звільнення від орендної плати є
саме наявність обставин, за які орендар
не відповідає. Обставини, що є причиною
неможливості використовувати
орендоване майно орендарем, можуть
бути створені орендодавцем,
балансоутримувачем, іншими особами, а
також пов'язані з існуванням
об'єктивних обставин, що не залежать
від волі орендаря (наприклад, створення
3-ми особами перешкод в користуванні
орендованим приміщенням; прийняття
компетентним органом влади рішення про
заборону використання приміщення і
т.п.). Сплачені кошти за період у якому
орендар майно не використовував та не
мав можливості використовувати за
призначенням через обставини, за які
він не відповідає, згідно ч. 6 ст.762 та п.
З ч. З сіп. 1212 ЦК України підлягають
поверненню орендарю. Аналогічна
позиція також підтверджується чинною
судовою практикою.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону,
відповідачем належним чином протягом
розгляду справи не було надано
належних доказів по справі на
спростування позовних вимог.

В судовому засіданні, допустимими
доказами, які знаходяться в матеріалах
справи позивач довів, що його вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору,
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Агрофірма
«Троянда» (04123, м. Київ, вул.
Осиповського, буд. 1-А; Код: 03359658) на
користь Приватного акціонерного
товариства «ІКС 5 РІТЕЙЛ ГРУП УКРАЇНА»
(03022, м. Київ, вул. Васильківська,
буд. 34; Код: 30725116) безпідставно набутих
коштів в розмірі 529 890, 83 грн. (п'ятсот
двадцять дев'ять тисяч вісімсот
дев'яносто грн. 83 коп.) та судового збору
в розмірі 6 889, 94 грн. (шість тисяч
вісімсот вісімдесят дев'ять грн. 94 коп.)
витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального
кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.04.2014р.

Суддя
І.І.Борисенко