ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2014 р.
Справа № 911/3656/13

Господарський суд Київської
області у складі головуючого судді
Лилака Т.Д., суддів Конюх О.В.,
Черногуза А.Ф. розглянувши справу

за позовом Банку «Чеська експортні
банка, а.с.», Чеська республіка,
м. Прагадо Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кузьминецький
цегляний завод», Київська обл., с.
Кузьминціпро зобов'язання укласти
договірза участю представників:

позивача:Ткаченко Н.І., довіреність №
8317 від 24.07.2013 року; Мегединюк Р.В.,
довіреність № 8317 від 24.07.2013
року;відповідача:Лялюк І.З.,
довіреність № 64/01 від 29.01.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2013 року Банк «Чеська
експортні банка, а.с.» (позивач)
звернувся до господарського суду
Київської області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кузьминецький
цегляний завод» (відповідача) про
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кузьминецький
цегляний завод» укласти з Банком
«Чеська експортні банка, а.с.» договір
Іпотеки нерухомого майна, а саме -
адміністративної будівлі, літера А,
площею 220, 8 кв.м. та виробничої будівлі,
літера Б, площею 15 740,2 кв.м., що
розташовані за адресою: Україна,
Київська область, Кагарлицький район,
с. Кузьминці, вул. Червоноармійська,
буд. 57, та належать Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Кузьминецький цегляний завод» на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно серії
САВ № 865304, виданого Кузьминецькою
сільською радою 17.03.2009 р.,
зареєстрованого в реєстрі прав
власності на нерухоме майно КП
Київської обласної ради «Кагарлицьке
бюро технічної інвентаризації» 17.03.2009
р. за реєстраційним номером 20324756, номер
запису: 518, в книзі 2, на умовах згідно
наданого позивачем (в додатках до цієї
позовної заяви) проекту такого
договору.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що 31.08.2007 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Кузьминецький цегляний завод» та
Банком «Чеська експортні банка, а.с.»
укладено кредитний договір № 21274,
відповідно до якого позивач надав
відповідачу кредит у сумі, яка не
перевищує 15 334 250 євро («кредит»), а
відповідач взяв на себе зобов'язання
повернути кредит у строки та на умовах,
визначених Договором.

Позивач вказує, що відповідно до п. 14.8
Договору відповідач зобов'язався перед
позивачем протягом 30 банківських днів
після запиту укласти з позивачем
договір іпотеки, згідно з яким все
існуюче та майбутнє нерухоме майно, яке
має бути збудовано на земельній
ділянці площею 3,0087 га, кадастровий
номер :03:001:0002, цільове призначення
якої - землі промисловості
(господарський двір, цегельний завод),
розташованій за адресою: Україна,
Київська область, Кагарлицький район,
Кузьминецька сільська рада (надалі -
нерухоме майно), надається в іпотеку на
користь позивача, і іпотека створена за
таким договором іпотеки,
забезпечуватиме належне та своєчасне
погашення Кредиту. Такий договір має
бути укладений за формою та змістом, що
задовольнять позивача, і після його
реєстрації у відповідному державному
органі він становитиме належним чином
оформлене та першочергове
забезпечення стосовно всього
існуючого та майбутнього нерухомого
майна, яке має бути збудовано на
земельній ділянці.

Позивач зазначає, що 29.10.2010 року ним на
адресу відповідача була направлена
вимога укласти договір іпотеки
відповідно до п. 14.8 кредитного
договору, на що 25.01.2012 року вищим
органом управління відповідача
прийнято рішення про надання згоди на
передачу в іпотеку відповідачу
нерухомого майна, а директору Сиваню
Т.О. були надані всі необхідні
повноваження для укладення та
підписання від імені відповідача з
позивачем додаткової угоди № 1 до
Іпотечного договору від 01.10.2007 року.

Внаслідок не укладення договору
іпотеки позивач вказує на порушення
відповідачем статей 526, 530, 610 ЦК України
та просить суд зобов'язати відповідача
укласти з позивачем договір іпотеки
нерухомого майна на умовах згідно
поданого позивачем (в додатку до
позовної заяви) проекту такого
правочину.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.09.2013 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 10.10.2013 року.

08.10.2013 року через канцелярію суду
позивач подав заяву про забезпечення
позову.

Розглянувши дану заяву, суд прийшов до
висновку про відсутність підстав для
вжиття заходів до забезпечення позову
у даній справі виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Позивачем не було наведено суду жодних
підстав, які б унеможливили захист
порушених прав, свобод та інтересів без
вжиття відповідних заходів, не
наведено суду належних доказів, також з
матеріалів справи судом не встановлено
обставин, які б вказували на очевидну
небезпеку заподіянню шкоди правам,
свободам та інтересам позивача. Окрім
того, позивачем не наведено доказів
того, що невжиття заходів до
забезпечення позову якимось чином може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, вимога
позивача щодо забезпечення позову не
підлягає задоволенню.

09.10.2013 року через канцелярію суду
відповідач подав відзив на позовну
заяву, в якому проти позову
заперечував, та просив суд відмовити в
задоволені позову.

Через канцелярію суду 10.10.2013 року
позивач надав письмові пояснення у
справі.

У судовому засіданні 10.10.2013 року
оголошувалася перерва на 31.10.2013 року.

Через канцелярію суду 10.10.2013 року
позивач подав заяву про розгляд заяви
про забезпечення позову до судового
засідання, призначеного на 31.10.2013 року,
у задоволені якої судом було
відмовлено у зв'язку з її
безпідставністю та необґрунтованістю.

30.10.2013 року через канцелярію суду
відповідач подав письмові заперечення
на заяву позивача про забезпечення
позову.

Через канцелярію суду 31.10.2013 року
позивач подав письмові пояснення у
справі.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 31.10.2013 року розгляд справи
було відкладено на 14.11.2013 року.

12.11.2013 року через канцелярію суду
відповідач подав письмові пояснення у
справі.

У судовому засіданні 14.11.2013 року
представником відповідача було подано
клопотання про продовження строку
вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.11.2013 року суд продовжив
строк вирішення спору та відклав
розгляд справи на 28.11.2013 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.11.2013 року розгляд справи
було відкладено на 05.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 05.12.2013 призначено
колегіальний розгляд справи № 911/3656/13.

Розпорядженням голови господарського
суду Київської області від 06.12.2013 року
№ 299-АР призначено колегіальний
розгляд справи у наступному складі
колегії: суддя Лилак Т.Д. (головуючий),
судді - Конюх О.В., Черногуз А.Ф.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 06.12.2013 року прийнято справу
№ 911/3656/13 до розгляду колегією суддів у
складі: головуючого судді - Лилака Т.Д,
суддів - Черногуза А.Ф., Конюх О.В. та
призначено до розгляду на 16.01.2014 року.

16.01.2014р. справа № 911/3656/13 не розглядалась
у зв'язку з відпусткою судді Черногуза
А.Ф.

Розпорядженням голови господарського
суду Київської області Грєхова А.С.
№ 15-АР від 17.01.2014 року здійснено заміну
у складі колегії суддів, яка розглядає
справу № 911/3656/13, замінено суддю
Черногуза А.Ф. на суддю Лопатіна А.В.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.01.2014 року прийнято справу
№ 911/3656/13 до розгляду колегією суддів у
складі: головуючого судді - Лилака Т.Д,
суддів - Лопатіна А.В., Конюх О.В. та
призначено до розгляду на 30.01.2014 року.

Однак, до початку розгляду справи в
судовому засіданні 29.01.2014 року, суддею
Лилаком Т.Д. заявлено заяву про зміну
складу колегії суддів по розгляду
справи № 911/3656/13, в зв'язку з
перебуванням судді Лопатіна А.В. у
щорічній відпустці.

Розпорядженням голови господарського
суду Київської області Грєхова А.С.
№ 20-АР від 29.01.2014 року здійснено заміну
у складі колегії суддів, яка розглядає
справу № 911/3656/13, замінено суддю
Лопатіна А.В. на суддю Черногуза А.Ф.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.01.2014 року прийнято справу
№ 911/3656/13 до розгляду колегією суддів у
складі: головуючого судді - Лилака Т.Д,
суддів - Конюх О.В., Черногуза А.Ф.

У судовому засіданні 30.01.2014 року
оголошувалася перерва на 20.02.2014 року.

20.02.2014р. справа № 911/3656/13 не розглядалась
у зв'язку з перебуванням судді
Черногуза А.Ф. у відрядженні.

Розпорядженням голови господарського
суду Київської області Грєхова А.С.
№ 41-АР від 25.02.2014 року здійснено заміну
у складі колегії суддів, яка розглядає
справу № 911/3656/13, замінено суддю
Черногуза А.Ф. на суддю Мальовану Л.Я.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.02.2014 року прийнято справу
№ 911/3656/13 до розгляду колегією суддів у
складі: головуючого судді - Лилака Т.Д,
суддів - Мальованої Л.Я., Конюх О.В. та
призначено до розгляду на 13.03.2014 року.

Однак, до початку розгляду справи в
судовому засіданні 13.03.2014 року, суддею
Лилаком Т.Д. заявлено заяву про зміну
складу колегії суддів по розгляду
справи № 911/3656/13, в зв'язку з
перебуванням судді Мальованої Л.Я. у
щорічній відпустці.

Розпорядженням голови господарського
суду Київської області Грєхова А.С.
№ 51-АР від 12.03.2014 року здійснено заміну
у складі колегії суддів, яка розглядає
справу № 911/3656/13, замінено суддю
Мальовану Л.Я. на суддю Черногуза А.Ф.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.03.2014 року прийнято справу
№ 911/3656/13 до розгляду колегією суддів у
складі: головуючого судді - Лилака Т.Д,
суддів - Конюх О.В., Черногуза А.Ф.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.03.2014 року розгляд справи
було відкладено на 27.03.2014 року.

Через канцелярію суду 27.03.2014 року
позивач надав письмові пояснення у
справі.

У судовому засіданні 27.03.2014 року
оголошувалася перерва на 03.04.2014 року.

02.04.2014 року через канцелярію суду
відповідач подав письмові пояснення у
справі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.08.2007 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кузьминецький
цегляний завод» (позичальник) та Банком
«Чеська експортні банка, а.с.»
(кредитодавець) укладено кредитний
договір № 21274 (далі - кредитний договір),
відповідно до п. 2.1. якого кредитодавець
погодився надати Позичальнику кредит у
сумі, яка не перевищує 15 334 250 євро
(кредит), а відповідач взяв на себе
зобов'язання повернути кредит у строки
та на умовах, визначених Договором.

Згідно п. 14.8 кредитного договору
позичальник зобов'язується протягом 30
(тридцяти) банківських днів після
запиту кредитодавця укласти з
кредитодавцем договір іпотеки, згідно
з яким все існуюче та майбутнє нерухоме
майно, яке має бути збудовано на
земельній ділянці, надається в іпотеку
на користь кредитодавця, і іпотека,
створена за таким майбутнім договором
іпотеки, забезпечуватиме належне та
своєчасне погашення кредиту за цим
договором, кредиту (за визначенням
цього терміну в авансовому кредитному
договорі) та комісійних та інших сум по
відношенню до кредиту. Майбутній
договір іпотеки має бути укладено за
формою та змістом, що задовольняють
кредитодавця, і після його реєстрації у
відповідному державному органі з
дотриманням законодавства України він
становитиме належним чином оформлене
та першочергове забезпечення стосовно
всього існуючого та майбутнього
нерухомого майна, яке має бути
збудовано на земельній ділянці.

01.10.2007 року між позивачем
(іпотекодержатель) та відповідачем
(іпотекодавець) було укладено
іпотечний договір, який посвідчено
державним нотаріусом Ржищівської
міської державної нотаріальної
контори 01.10.2007 р., та зареєстровано в
реєстрі за № 3815.

Відповідно до п. 2.1 іпотечного договору
як забезпечення оплати та своєчасного
виконання Основних Зобов'язань на
момент їх настання (незалежно від того,
чи на визначену дату, достроково або
іншим чином), іпотекодавець цим надає
іпотекодержателю в іпотеку, без
випуску заставної, («іпотека») наступне
нерухоме майно, що належить
іпотекодавцю на праві власності
(«предмет іпотеки»): земельна ділянка
площею 3,0087 га, кадастровий номер
:03:001:0002, цільове призначення
ділянки - землі промисловості
(господарський двір, цегельний завод»,
розташована за адресою: Україна,
Київська область, Кагарлицький район,
Кузьминецька сільська рада.

Як зазначає позивач в позовній заяві,
29.10.2010 року ним на адресу відповідача
була направлена вимога укласти договір
іпотеки відповідно до п. 14.8 кредитного
договору, на що 25.01.2012 року вищим
органом управління відповідача
прийнято рішення про надання згоди на
передачу в іпотеку відповідачу
нерухомого майна, а директору Сиваню
Т.О. були надані всі необхідні
повноваження для укладення та
підписання від імені відповідача з
позивачем додаткової угоди № 1 до
іпотечного договору від 01.10.2007 року.

Однак, між позивачем та відповідачем не
було укладено додаткову угоду № 1 до
іпотечного договору від 01.10.2007 року, що
на думку позивача є порушенням його
законних прав та охоронюваних законом
інтересів.

Статтею 181 Господарського кодексу
України визначений загальний порядок
укладання господарських договорів,
відповідно до якого господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Згідно з пунктом 2 статті 181
Господарського кодексу України проект
договору може бути запропонований
будь-якою із сторін. У разі, якщо проект
договору викладено як єдиний документ,
він надається другій стороні у двох
примірниках.

Пунктом 3 статті 181 Господарського
кодексу України передбачено, що
сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір ? є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір ? це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 Цивільного
кодексу України договір набирає
чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу
України, договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.

Ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України
передбачено, що пропозицію укласти
договір (оферту) може зробити кожна із
сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Ч. 1 ст. 642 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідь особи, якій
адресована пропозиція укласти договір,
про її прийняття (акцепт) повинна бути
повною і безумовною.

Ст. 646 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідь про згоду
укласти договір на інших, ніж було
запропоновано, умовах є відмовою від
одержаної пропозиції і водночас новою
пропозицією особі, яка зробила
попередню пропозицію.

Статтею 181 Господарського кодексу
України встановлено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором. Сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
сторони. У разі досягнення сторонами
згоди щодо всіх або окремих умов,
зазначених у протоколі розбіжностей,
така згода повинна бути підтверджена у
письмовій формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо). У разі якщо
сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору,
такий договір вважається неукладеним
(таким, що не відбувся). Якщо одна із
сторін здійснила фактичні дії щодо
його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

Судом встановлено, що позивачем
всупереч наведених положень
законодавства не було дотримано
порядку укладення договорів, а саме не
подано доказів надіслання відповідачу
проекту договору іпотеки нерухомого
майна, зобов'язання укладення якого є
предметом розгляду даної справи.

Посилання позивача на лист № 26855/10/О2030
від 29.10.2010 року та протокол загальних
зборів відповідача від 25.01.2012 року, як
докази надсилання відповідачу проекту
іпотечного договору, оцінюється судом
критично та не береться до уваги,
оскільки вказані документи не містять
інформації та не підтверджують факт
надсилання позивачем спірного проекту
договору іпотеки нерухомого майна
відповідачу.

Окрім того, із протоколу загальних
зборів відповідача від 25.01.2012 року не
вбачається, що саме проект договору
іпотеки нерухомого майна, що є
предметом розгляду даної справи, був
предметом розгляду на загальних зборах
відповідача 25.01.2012 року.

Посилання позивача на фіскальний чек
УДППЗ «Укрпошта» від 26.03.2014 року та опис
вкладення в цінний лист від 26.03.2014 року,
як докази надсилання відповідачу
проекту спірного договору, не береться
судом до уваги, виходячи з наступного.

Як встановлено нормами ч. 1 ст. 1 ГПК
України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищенаведене, надсилання
позивачем 26.03.2014 року (під час розгляду
справи) проекту іпотечного договору
відповідачу не може бути доказом
існування у позивача на момент
звернення з позовною заявою порушеного
або оспорюваного права чи
охоронюваного законом інтересу, а
позовна вимога позивача, із посиланням
на вказаний лист, є передчасною.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Разом з тим, судом не встановлено, а
матеріали справи не місять належних та
допустимих доказів дотримання
сторонами порядку укладення договору,
що встановлений приписами ст. 181 ГК
України.

Статтею 3 Цивільного кодексу України
встановлені загальні засади
цивільного законодавства, серед яких
найважливіший принцип свободи
договору.

Статтею 6 Господарського кодексу
України встановлено принципи свободи
підприємницької діяльності, заборони
незаконного втручання органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб у
господарські відносини як загальні
принципи господарювання в Україні.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 187 ГК України
визначено, що судом вирішуються спори,
що виникають при укладенні
господарських договорів, якщо їх
укладення є обов'язковим для обох або
однієї сторони договору.

В силу п. 3 ст. 179 Господарського кодексу
України укладення господарського
договору є обов'язковим для сторін,
якщо він заснований на державному
замовленні, виконання якого є
обов'язком для суб'єкта господарювання
у випадках, передбачених законом, або
існує пряма вказівка закону щодо
обов'язковості укладення договору для
певних категорій суб'єктів
господарювання чи органів державної
влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 181
Господарського кодексу України, що у
разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, зокрема неодержання на
оферту акцепту, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся).

При цьому, якщо одна із сторін
ухиляється від укладення договору, то
вказаний спір може бути вирішено
відповідно до вимог ст. 187
Господарського кодексу України і
предметом такого спору може бути
зобов'язання сторони до укладання
договору. Проте спонукання до
укладання договору можливе тоді, коли
хоча б одна із сторін є зобов'язаною
його укласти через пряму вказівку
закону, або на підставі обов'язкового
для виконання акта планування (у тому
числі державного замовлення) який
видано компетентним органом.

У разі ухилення суб'єкта
господарювання від оформлення
договору, що ґрунтується на державному
замовленні або укладення якого є для
нього обов'язковим через пряму
вказівку закону, господарський суд за
позовом іншої сторони виносить рішення
про спонукання до укладення договору
чи про його укладення на певних умовах.

У тому випадку, коли договір, що
укладається, не ґрунтується на
обов'язковому для суб'єктів
господарювання державному замовленні
або не є обов'язковим для укладення
через пряму вказівку закону, спір про
укладення договору чи з умов договору
може бути розглянутий господарським
судом тільки за взаємною згодою сторін
або якщо сторони зв'язані зобов'язанням
укласти договір на підставі існуючого
між ними попереднього договору (в межах
річного строку, визначеного ч. 1 ст. 182
Господарського кодексу України).

Однак, судом встановлено, що спірний
договір іпотеки не ґрунтується на
обов'язковому для суб'єктів
господарювання державному замовленні
та не є обов'язковим для укладення
через пряму вказівку закону.

Також, матеріали справи не містять
доказів взаємної згоди сторін про
передачу спору про укладення договору
на розгляд господарського суду, та
доказів того, що сторони зв'язані
зобов'язанням укласти договір на
підставі існуючого між ними
попереднього договору, а вказівка
викладена в п. 14.8 кредитного договору
не може розцінюватися як попередній
договір, позаяк вказаний пункт
кредитного договору не відповідає
вимогам законодавства України (ст. 635 ЦК
України), що є обов'язковими для
укладення попередніх договорів.

Враховуючи все вищенаведене, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кузьминецький
цегляний завод» укласти з Банком
«Чеська експортні банка, а.с.» договір
іпотеки нерухомого майна є передчасною
та не обґрунтованою, а тому задоволенню
не підлягає.

Судовий збір, що сплачений позивачем
при поданні позову у розмірі
1 720,50 грн. відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 08.04.2014 р.

Головуючий суддя
Т.Д. Лилак

Судді
О.В. Конюх

А.Ф. Черногуз