м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/813/14 12.03.14

За позовомПриватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова группа»до
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія «ОРАНТА» третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
ОСОБА_1провідшкодування шкоди в
порядку регресу 2 048,80 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача не з'явились від
відповідача не з'явилисьвід третьої
особине з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Українська
страхова группа» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія «ОРАНТА» про
відшкодування шкоди в порядку регрессу
у розмірі 2 048,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПАТ
«СК «Українська страхова група» на
підставі договору добровільного
страхування наземного транспорту
№28-0452-0057 від 09.09.2009 внаслідок настання
страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди (надалі -
ДТП) виплачено страхове відшкодування
власнику автомобіля марки «Дачія
Логан», реєстраційний номер НОМЕР_1, а
тому позивачем відповідно до положень
статті 27 Закону України «Про
страхування» та статей 993, 1191
Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
марки «Део Ланос», яким скоєно ДТП,
застрахована ВАТ «НАСК «Оранта» на
підставі договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №ВВ/8400350, а тому
позивач вказує, що обов'язок з
відшкодування збитків покладається на
відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.01.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/784/14,
залучено до участі у справі ОСОБА_1
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача та призначено
розгляд справи на 12.02.2014.

03.02.2014 через канцелярію суду від
відповідача надійшли заперечення на
позовну заяву, в яких відповідач
просить суд застосувати наслідки
спливу строку позовної давності у
даній справі та відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

08.02.2014 до Господарського суду міста
Києва від Моторного (транспортного)
страхового бюро України надійшла
відповідь на запит суду та надано
інформацію з Єдиної централізованої
бази даних МТСБУ.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.02.2014 розгляд справи
відкладено на 12.03.2014.

11.03.2014 від третьої особи надійшов
відзив, в якому третя особа проти
позову заперечує, просить суд
застосувати наслідки спливу строку
позовної давності та просить
розглядати справу без участі її
представника.

В судове засідання, призначене на
12.03.2014, представники сторін та третьої
особи, не з'явились.

Оскільки сторони були належним чином
повідомлені про місце та час розгляду
справи, а також враховуючи, що в
матеріалах справи наявний відзив
позивача на позовну заяву, суд вважає
за можливе розгляд справи здійснювати
за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2009 між ПАТ «СК «Українська страхова
група» (страховик) та ОСОБА_2
(страхувальник) укладено договір
добровільного страхування наземного
транспортного засобу №28-0452-0057, об'єктом
страхування за яким є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням майном, а саме:
автомобілем «Дачія Логан»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на випадок
настання страхових випадків, зокрема,
пошкодження чи знищення транспортного
засобу або його частин внаслідок ДТП.

24.08.2009 о 16 год. 30 хв. на 563 км. 200 м
автодороги М-18
Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта за
участі застрахованого автомобіля
«Дачія Логан», реєстраційний номер
НОМЕР_1, та автомобіля марки «Део
Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2, а
саме: ОСОБА_1, керуючи транспортним
засобом «Део Ланос», реєстраційний
номер НОМЕР_2, який належить на праві
власності ОСОБА_3, не дотримався
безпечної дистанції, в результаті чого
відбулося зіткнення з автомобілем
«Дачія Логан», реєстраційний номер
НОМЕР_1, чим було спричинено механічні
пошкодження обом автомобілям.

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_1 п.п. 13.1 Правил дорожнього
руху України, що підтверджується
постановою Джанкойського
міськрайонного суду АР Крим від 26.08.2009 у
справі № 3-2414/09, відповідно до якої
ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акту №36536Т від
02.11.2009 у відповідності до розрахунку
суми страхового відшкодування
визначеного вказаним актом, на
підставі звіту
спеціаліста-автотоварознавця № 175 від
31.08.2009, заяви страхувальника про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування від 25.08.2009
позивач, виконуючи свої зобов'язання за
Договором, здійснив виплату страхового
відшкодування у розмірі 2 048,80 грн.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до ПАТ «СК «Українська
страхова група» перейшло в межах суми 2
048,80 грн. право вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
«Део Ланос», реєстраційний номер
НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля «Део Ланос», реєстраційний
номер НОМЕР_2, застрахована ВАТ «НАСК
«Оранта» на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВВ/8400350.

Вказаним договором (поліс № ВВ/8400350)
передбачено, що франшиза становить 0
грн., а ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну третіх осіб - 35 000,00 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній на момент
скоєння ДТП) при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

З наявного в матеріалах справи Звіту №
175 від 31.08.2009, складеного судовим
експертом Проценком Р.Є. (свідоцтво
НОМЕР_3 від 20.03.2009, видане Міністерством
юстиції України) вбачається, що
вартість матеріального збитку
автомобіля «Дачія Логан»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок
пошкоджень в результаті ДТП становить 7
032,11 грн., а позивачем набуто право
вимоги у розмірі 2 048,80 грн.

Згідно з п. 37.1 ст. 37 вказаного Закону (у
редакції, чинній на момент скоєння ДТП)
виплата страхового відшкодування
здійснюється протягом одного місяця з
дня отримання страховиком визначених у
статті 35 цього Закону документів або в
строки та в обсягах, визначених
рішенням суду.

Листом № 145-03-1/18 від 16.05.2012, до якого
додано документи, передбачені ст. 35
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», позивач
звернувся до відповідача з претензією
щодо виплати страхового відшкодування
у розмірі 2 048,80 грн.

Отже, враховуючи визначені полісом
№ВВ/8400350 розміри лімітів
відповідальності та встановлений
судом розмір матеріального збитку, що
обмежений розміром шкоди, право на
вимогу якої перейшло до позивача,
відповідач був зобов'язаний
відшкодувати позивачу витрати в
розмірі 2 048,80 грн., однак наведеного
обов'язку відповідачем виконано не
було.

Водночас, згідно із ст.ст. 256, 257
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини другої статті 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений у
випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993
Цивільного кодексу України та статтею
27 Закону України «Про страхування»
згідно із якими до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

За цією нормою страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 262 Цивільного кодексу України
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки.

При цьому строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним
(три роки) та його перебіг починається
від дня настання страхового випадку.

Зазначені висновки по застосуванню
наведених положень законодавства
містяться у постанові Верховного Суду
України від 25.12.2013 № 6-112цс13 та згідно з
ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального
кодексу України є обов'язкові до
врахування судом при прийнятті рішення
у справі.

Судом встановлено, що страховий
випадок - ДТП за участю автомобіля
«Дачія Логан», реєстраційний номер
НОМЕР_1, та автомобіля марки «Део
Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2
(внаслідок настання якого позивачем
було здійснено виплату страхового
відшкодування власнику автомобіля
«Дачія Логан», реєстраційний номер
НОМЕР_1) настав 24.08.2009. Відтак, перебіг
позовної давності за спірним
зобов'язанням розпочався 24.08.2009, а 24.08.2012
строк позовної давності сплив.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом 22.01.2014, тобто після тобто після
спливу строку позовної давності.

03.02.2014 на адресу суду надійшло
клопотання відповідача про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності,
про застосування якої заявлено
відповідачем, сплив, а судом не
встановлено обставин, передбачених ст.
268 Цивільного кодексу України або
іншими законами, то за таких обставин
у задоволенні позову необхідно
відмовити.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 17.03.2014.

Суддя
Ю.М.
Смирнова