ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року Справа № 915/1790/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого, Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну
скаргутовариства з обмеженою
відповідальністю "Укрмолстандарт", м.
Миколаївна постанову від 14.01.2014 р.
Одеського апеляційного господарського
судуу справі№ 915/1790/13 господарського
суду Миколаївської областіза позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрмолстандарт", м.
Миколаївдо товариства з обмеженою
відповідальністю "Дірект-Лайн" ЛТД, м.
Миколаївпростягнення 35 000 грн. 00
коп.представники сторін в судове
засідання не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 20.11.2013 року,
що прийнято у справі № 915/1790/13, позовні
вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрмолстандарт"
(далі-Позивач) до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дірект-Лайн" ЛТД (далі-Відповідач) про
стягнення 35 000 грн. 00 коп. задоволені в
повному обсязі, а також вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням суду,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Дірект-Лайн" ЛТД
звернулося до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення господарського суду
Миколаївської області від 20.11.2013 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014 року
(головуючий суддя - Разюк Г.П., судді:
Петров М.С., Колоколов С.І.) апеляційну
скаргу задоволено, рішення
господарського суду Миколаївської
області від 20.11.2013 року скасовано, а у
задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрмолстандарт" відмовлено з
покладенням на останнього судових
витрат за розгляд апеляційної скарги.

Не погоджуючись з цією постановою суду
апеляційної інстанції, товариство з
обмеженою відповідальністю
"Укрмолстандарт" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
14.01.2014 року, а рішення господарського
суду Миколаївської області від 20.11.2013
року залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судом апеляційної
інстанції норм матеріального права,
зокрема ст. 376 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), а також норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд встановив, що Позивач був визнаний
банкрутом у справі про банкрутство
постановою від 30.01.2013 року, а вимоги
щодо заборгованості Відповідача з
орендної плати щодо оренди нерухомого
майна Позивача підтверджені належними
доказами. Вимоги ж про зарахування
зустрічних однорідних вимог на суму
зроблених поліпшень на об'єкті оренди
не враховуються, оскільки сторони не
узгодили вартість таких поліпшень, які
до того ж проводились без дозвільних
документів на це.

Скасовуючи таке рішення суду та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд вказав, що
Позивач давав згоду на проведення
поліпшень орендованого нерухомого
майна та врахування цих поліпшень за
виставленим Відповідачем рахунком,
вартість яких значно перевищує вимоги
Позивача щодо сплати Відповідачем
орендної плати, а тому було здійснено
зарахування зустрічних однорідних
вимог, у зв'язку із чим зобов'язання
Відповідача зі сплати заборгованості з
орендної плати припинились. Факт
надання дозволу на поліпшення
встановлений за рішенням в іншій
справі. Також апеляційний суд врахував
відмову Позивача від вимог зі
стягнення з Відповідача
заборгованості з орендної плати,
нарахованої за період, що передував
періоду, за який стягується спірна сума
у даній справі.

Заперечуючи такі висновки
апеляційного суду, скаржник вказує на
те, що в іншій справі факт заліку
зустрічних однорідних вимог не
встановлювався. Зарахування таких
вимог не може бути враховано, оскільки
частина зустрічних вимог складається
із витрат на будівництво, проведеного
Відповідачем без дозвільних
документів, а тому на таке самочинне
будівництво право власності не виникає
та не виникає право вимагати
компенсації витрат на будівництво
таких поліпшень. Зарахування ж
зустрічних вимог не допускається, якщо
Позивач заперечує існування у нього
заборгованості перед Відповідачем.

Однак, суд касаційної інстанції не
погоджується із наведеними
запереченнями, оскільки вони викладені
з невірним тлумаченням норм цивільного
законодавства та без врахування
встановлених судами обставин справи.

Так, касаційний суд звертає увагу на
невірне застосування місцевим судом
норм ч. 3 ст. 778 ЦК України, оскільки
норми цієї статті не вимагають
узгодження сторонами договору оренди
(найма) вартості зроблених поліпшень
для зарахування їх вартості в рахунок
плати за користування річчю, якщо такі
поліпшення проводились зі згоди
орендодавця. Факт надання Позивачем
згоди на проведення Відповідачем
поліпшень орендованого нерухомого
майна, а також узгодження порядку
компенсації Відповідачу вартості
таких поліпшень (за виставленим
орендарем рахунком) за укладеним між
ними договором оренди № 01/07-10 від 01.07.2010
року з урахуванням погоджених у цей
договір змін (а.с. 6-8, 10) був встановлений
судами обох попередніх інстанцій. При
цьому факт проведення згаданих
поліпшень жодною із сторін у справі не
заперечувався.

Як же встановив апеляційний суд на
підставі доказів у справі, Відповідач в
своєму листі № 33 від 24.11.2010 року з
доданням рахунків -фактур пред'явив
вимоги щодо компенсації вартості
зроблених ним поліпшень стосовно
орендованого майна, а в листах № 115 від
26.09.2011 року та від 24.02.2012 року повідомив
про зарахування в рахунок погашення
ним орендної плати частини вказаної
компенсації вартості зроблених ним
поліпшень (а.с. 34-40), що відповідає і
приписам ч. 3 ст. 778 ЦК України, і ст. 601
цього ж кодексу.

При цьому колегія суддів звертає увагу
на те, що взаємна угода про припинення
згаданого договору оренди була
укладена лише 06.03.2012 року - після
вирішення питань стосовно
заборгованості з орендної плати,
порядку її погашення та стосовно
компенсації вартості зроблених
Відповідачем поліпшень відносно
орендованого майна.

Щодо посилання в оскаржуваній
постанові на ухвалу від 06.09.2012 року у
справі № 5016/3205/2011 (5/83) - про припинення
провадження у справі у зв'язку із
відмовою Позивача від вимог до
Відповідача про стягнення
заборгованості з орендних платежів за
зазначеним вище договором оренди, про
його розірвання та зобов'язання
звільнити об'єкт оренди (а.с. 43), колегія
суддів зазначає наступне.

Як правильно послався апеляційній суд
в оскаржуваній постанові, підставами
для відмови від позову стало
врегулювання між сторонами спірних
питань, у тому числі з приводу
неналежного виконання Відповідачем
своїх обов'язків зі сплати орендної
плати. Отже, Позивач відмовився від
претензій до Відповідача, у тому числі
і від претензій стосовно неналежного
виконання Відповідачем своїх
обов'язків зі сплати орендної плати за
укладеним між ними договором оренди №
01/07-10 від 01.07.2010 року.

У зв'язку із викладеним застосування та
посилання апеляційного суду на норми
ст. 35 ГПК України є правомірними,
відповідають і обставинам справи, і
нормам законодавства.

До викладеного слід додати, що
скаржником зроблено неправомірне
посилання на норми ст. 376 ЦК України,
оскільки здійснена підміна категорій
поліпшення речі, переданої у найм
(нерухомого майна), та самочинне
будівництво - створення нового об'єкту
нерухомого майна (житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно).

За таких обставин, касаційний суд
підтримує, як правомірний та
обґрунтований висновок апеляційного
суду про відсутність підстав для
задоволення вимог Позивача про
стягнення з Відповідача спірної суми
заборгованості з орендної плати, а тому
касаційні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрмолстандарт" не знайшли свого
підтвердження, не є обґрунтованими та
не спростовують висновків
апеляційного суду, у зв'язку із чим
оскаржувана постанова цього суду
підлягає залишенню без змін, як така, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 376, 526, 601, 788 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 35, 1115, 1117, 1119 -
11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський
суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрмолстандарт" залишити без
задоволення.

2. Постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
14.01.2014 р. у справі № 915/1790/13 залишити без
змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
03.04.2014 року.