ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2014 р.Справа № 916/2777/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів С.В. Таран, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання - М.Ю.
Бондар,

за участю представників сторін:

від прокуратури: О.А. Лянна,

від відповідачів:

1)Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради: В.В. Пахомов,

2)Комунального підприємства
"Узберіжжя": С.О. Мамедова,

3)ТОВ "Сонячне коло": Р.Б. Дмітрієв,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора Одеської області

на рішення господарського суду
Одеської області від 03.02.2014р.

у справі № 916/2777/13

за позовом першого заступника
прокурора м.Одеси

до відповідачів:

1)Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради;

2)Комунального підприємства
"Узберіжжя";

3)Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сонячне коло"

за участю третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Одеської міської ради

про визнання недійсними результатів
конкурсу, визнання недійсним договору
оренди та зобов'язання повернути майно,

встановив:

Перший заступник прокурора м.Одеси
звернувся з позовом в інтересах
держави до Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради,
Комунального підприємства "Узберіжжя"
та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сонячне коло" про:

- визнання недійсними результатів
конкурсу, оформлених наказом директора
Департаменту комунальної власності
№151 від 17.05.2013р., в частині укладання
договору оренди об'єкту комунальної
власності у вигляді приміщення та
споруди аеросолярію, площею 90,9 кв.м, що
знаходяться за адресою: м.Одеса, пляж
"Отрада", 14/4, з переможцем - ТОВ "Сонячне
коло";

- про визнання недійсним укладеного
17.06.2013р. між КП "Узберіжжя" та ТОВ
"Сонячне коло" договору №8 оренди
нежитлового приміщення та споруди
аеросолярію, площею 90,9 кв.м, що
знаходяться за адресою: м.Одеса, пляж
"Отрада", 14/4;

- про зобов'язання ТОВ "Сонячне коло"
повернути КП "Узберіжжя" нежитлове
приміщення та споруду аеросолярію, що
знаходяться за адресою: м.Одеса, пляж
"Отрада", 14/4, експертною вартістю 247 750
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
процедуру проведення конкурсу
здійснено з порушенням частини 4 статті
9 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", відповідно до
якої на орендодавця покладено
обов'язок протягом 15 днів після
одержання заяви про оренду державного
чи комунального майна розмістити в
офіційних друкованих засобах масової
інформації та на веб-сайтах
орендодавця оголошення про намір
передати майно в оренду, тоді як в
порушення вказаної норми
Департаментом комунальної власності
Одеської міської ради інформацію про
оголошення конкурсу на право укладення
договору оренди комунального майна
розміщено лише в газеті "Одеський
вісник", на офіційному ж веб-сайті
Департаменту (http://www.odessa/ua/ru/ departments/52916) і
на офіційному веб-сайті м.Одеси
(http://www.odessa/ua) інформації про проведення
конкурсу не міститься. Відсутність
загальнодоступності до інформації
призвела до обмеження прав інших
зацікавлених в оренді комунального
майна осіб, що, в свою чергу, мало
наслідком зменшення кількості
пропозицій щодо запропонування
найбільшого розміру орендної плати за
об'єкти комунальної власності. Крім
того, всупереч пункту 2.2 Положення про
порядок проведення конкурсу на право
укладання договору оренди будівель
(споруд, приміщень), які є комунальною
власністю, затвердженого
розпорядженням Одеського міського
голови №1310-01р від 11.12.1999р., інформація,
опублікована 11.05.2013р. в газеті "Одеський
вісник"(№18), не містила повного
переліку відомостей щодо об'єкту, що
підлягав передачі в оренду за
конкурсом. Зокрема, відсутня
інформація щодо основних умов
експлуатації об'єкта. Також в
обґрунтування заявлених вимог першим
заступником прокурора м.Одеси
зазначено про те, що всупереч статті 761
Цивільного кодексу України в оренду
передано майно, яке відсутнє у
орендодавця, оскільки в користування
передано нежитлове приміщення та
споруду аеросолярію, що розташовані за
адресою: м.Одеса, пляж "Отрада", 14/4,
загальною площею 90,9кв.м., але згідно із
свідоцтвом про право власності,
виданого 24.09.2012р. виконкомом Одеської
міської ради, територіальній громаді
м.Одеси в особі Одеської міської ради
на праві комунальної власності
належить об'єкт, розташований за
адресою: м.Одеса, пляж "Отрада", 14/4, який
в цілому складається з споруди
загальною площею 29,9 кв.м. На підставі
зазначеного перший заступник
прокурора м.Одеси вважає, що наявні всі
підстави для визнання недійсними
результатів конкурсу та укладеного за
результатами цього конкурсу договору
оренди нежитлового приміщення від
17.06.2013р. №8, як такого, що суперечить
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства , а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Крім того, у
зв'язку з визнанням спірного договору
недійсним слід зобов'язати ТОВ "Сонячне
коло" повернути КП "Узберіжжя" об'єкт
оренди.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.12.2013р. до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача залучено Одеську
міську раду.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 03.02.2014р. у задоволенні
позову відмовлено. Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, суд
виходив з того, що доводи заступника
прокурора про обов'язковість
розміщення відомостей про проведення
конкурсу як у друкованих засобах
масової інформації, так і на веб-сайтах
орендаря, є безпідставними, оскільки
відповідно до частини 6 статті 9 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" порядок проведення
конкурсу на право оренди об'єктів, що
перебувають у комунальній власності,
визначається органами місцевого
самоврядування, тоді як згідно із
Порядком проведення конкурсу на право
укладання договору оренди будівель
(споруд, приміщень), які є комунальною
власністю, затвердженим
розпорядженням Одеського міського
голови від 11.12.1999р. №1310-01р, інформація
про конкурс на право укладання
договору оренди будівель (споруд,
приміщень), які є комунальною
власністю, публікується не пізніше 30
днів до дати проведення конкурсу у
місцевій пресі. Крім того, не
зазначення в опублікованій інформації
про проведення конкурсу повного
переліку відомостей щодо об'єкта
оренди не є порушенням процедури
проведення конкурсу та підставою для
визнання його результатів недійсними.
Зазначених висновків суд дійшов,
виходячи із складу об'єкта оренди, що
являє собою підсобне приміщення площею
24,1 кв.м і терасу - аеросолярій площею 66,8
кв.м (загальна площа яких складає 90,9
кв.м.), пункту 4.4 Положення конкурс,
відповідно до якого учасники подають
безпосередньо конкурсній комісії до
початку проведення конкурсу свої
зобов'язання щодо подальшого
використання об'єкта, а також того, що
цільове призначення об'єкта оренди
визначає власник цього об'єкта,
користуючись передбаченими частиною 1
статті 317 Цивільного кодексу України
повноваженнями володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Також судом зазначено, що
оскільки аеросолярій уявляє собою
конструкцію, яка консольно нависає над
пляжем і одною торцевою стороною
примикає до підпірної стіни, не
внесення до свідоцтва про право
власності вказаної споруди, як об'єкта
цивільних прав у розумінні статті 177
Цивільного кодексу України, не
суперечить нормам законодавства і не
позбавляє територіальну громаду міста
- власника споруди передати своє майно
у користування.

Не погодившись з рішенням суду,
заступник прокурора Одеської області
звернувся із апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
положень статей 4, 9, 10 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", статей 317, 319, 761 Цивільного
кодексу України, статті 43
Господарського процесуального кодексу
України, просив рішення суду скасувати,
позов задовольнити.

Заслухавши представників прокуратури
та відповідачів, дослідивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
апеляційна інстанція встановила
наступне.

Згідно зі статтею 121 Конституції
України на прокуратуру покладено
функції представництва інтересів
громадянина або держави у випадках,
визначених законом.

Представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Однією з форм
представництва є звернення до суду з
позовами або заявами про захист прав і
свобод іншої особи, невизначеного кола
осіб, прав юридичних осіб, коли
порушуються інтереси держави, або про
визнання незаконними правових актів,
дій чи рішень органів і посадових осіб.
Підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів держави
(частина 3 статті 36-1 названого Закону).

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про прокуратуру" при виявленні
порушень закону прокурор у межах своєї
компетенції має право звертатися до
суду в передбачених законом випадках.

Згідно з абзацом четвертим частини
першої статті 2 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд порушує справи за
позовами прокурорів, які звертаються
до господарського суду в інтересах
держави.

Частиною другою згаданої статті
передбачено, що у позовній заяві
прокурор самостійно визначає, в чому
полягає порушення інтересів держави,
та обґрунтовує необхідність їх
захисту, а також вказує орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах. У разі відсутності такого
органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

За приписами частини другої статті 29
Господарського процесуального кодексу
України у разі прийняття господарським
судом позовної заяви, поданої
прокурором в інтересах держави в особі
органу, уповноваженого здійснювати
функції держави у спірних
правовідносинах, зазначений орган
набуває статусу позивача. У разі
прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (далі - Рішення Конституційного
Суду України) під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Обґрунтовуючи правову підставу
звернення до господарського суду із
даним позовом, прокурор зазначив про
порушення інтересів держави у сфері
управління комунальною власністю.

Водночас, прокурор, звертаючись із
даною позовною заявою в інтересах
держави як позивач, послався на те, що
власником переданого в оренду
комунального майна є територіальна
громада м.Одеси в особі Одеської
міської ради. Оскільки органом,
уповноваженим державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах, є Одеська міська рада, тоді
як відповідачем у справі є підзвітний
та підконтрольний їй Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради, а також відсутній інший
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції органу
місцевого самоврядування у спірних
правовідносинах, прокурор звернувся з
даним позовом в інтересах держави і в
силу приписів статей 2, 29
Господарського процесуального кодексу
України набув статусу позивача по
справі.

З такими висновками прокурора
апеляційна інстанція не погоджується,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 140 Конституції
України місцеве самоврядування є
правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання в сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Згідно із частиною 2 статті 2 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" (далі - Закон) місцеве
самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами (частина 1 статті 10 Закону).

Виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та інші
створювані радами виконавчі органи.
Виконавчі органи сільських, селищних,
міських, районних у містах рад є
підконтрольними і підзвітними
відповідним радам, а з питань
здійснення делегованих їм повноважень
органів виконавчої влади - також
підконтрольними відповідним органам
виконавчої влади (частини 1, 2 статті 11
Закону).

Органи місцевого самоврядування є
юридичними особами і наділяються цим
та іншими законами власними
повноваженнями, в межах яких діють
самостійно і несуть відповідальність
за свою діяльність відповідно до
закону (частина 1 статті 16 Закону).

Тобто, місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
як безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування - сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи. При цьому, як самі ради, так і
виконавчі органи рад мають всі ознаки
самостійно структурованих органів
місцевого самоврядування. Вони є
юридичними особами, наділеними
виконавчо-розпорядчими функціями і
повноваженнями, від свого імені
видають нормативно-правові акти, які є
обов'язковими для виконання на
території відповідної ради.

Відповідно до Положення про
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради, затвердженого
рішенням Одеської міської ради від
28.02.2011р. №384-VI, Департамент комунальної
власності Одеської міської ради є
виконавчим органом Одеської міської
ради (пункт 1.1). Департамент наділяється
міською радою повноваженнями щодо
управління комунальною власністю
територіальної громади міста.
Визначення меж повноважень і умов їх
здійснення регулюється зазначеним
Положенням (пункт 1.2). Департамент є
юридичною особою, має самостійний
баланс, розрахунковий та інший рахунки
в установах банків згідно з чинним
законодавством України, гербову
печатку зі своїм найменуванням, штампи
і бланки (пункт 1.4). Департамент є
підзвітним і підконтрольним Одеській
міській раді, підпорядкованим її
виконавчому комітету, міському голові
(пункт 1.5). Основним завданням
Департаменту є реалізація місцевої
політики у сфері управління
комунальною власністю, забезпечення
надходження коштів до бюджет міста за
рахунок ефективного обліку,
використання, збереження майна
територіальної громади (пункт 2.1).

Отже, у правовідносинах щодо
управління комунальною власністю
органом, уповноваженим державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах, є Одеська міська
рада як представник територіальної
громади м.Одеси, тоді як Департамент
комунальної власності є виконавчим
органом Одеської міської ради, який
наділений повноваженнями щодо
управління комунальною власністю
територіальної громади міста у межах,
визначених Положенням.

Водночас системний аналіз положень
статей 2, 29 Господарського
процесуального кодексу України
свідчить, що тільки у разі відсутності
державного органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або відсутності у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор має право виступати в
господарському процесі як позивач.
Прокурор не повинен перебирати на себе
повноваження державних органів по
здійсненню останніми функцій держави у
спірних правовідносинах.

Таким чином, за наявності органу,
уповноваженого державою здійснювати
відповідні функції органу місцевого
самоврядування у спірних
правовідносинах - Одеської міської
ради, прокурор неправомірно звернувся
самостійно з даним позовом до суду в
якості позивача, незважаючи на те, що
відповідачем у даній справі є
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради, який є
виконавчим органом Одеської міської
ради, підзвітним та підконтрольним їй.

В абзацах 3-5 пункту 3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №7 "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам"
зазначено, що у випадках неправильного
визначення прокурором позивача, тобто
органу, уповноваженого державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах,
господарський суд на підставі пункту 1
частини першої статті 63 ГПК повертає
таку позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду. Якщо
господарський суд помилково порушив
провадження у справі за позовом
прокурора, в якій неправильно
визначено позивача за вимогами про
захист інтересів держави, такий позов
підлягає залишенню без розгляду
відповідно до пункту 1 частини першої
статті 81 ГПК. Однак у разі коли
прокурором подано позовну заяву в
інтересах держави як позивачем
(частина друга статті 2, частина друга
статті 29 ГПК), то господарський суд не
вчиняє процесуальних дій, зазначених в
абзацах третьому і четвертому цього
пункту постанови; в таких випадках
повернення позовної заяви або
залишення її без розгляду можливе лише
за наявності підстав, зазначених
відповідно у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини
першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6
частини першої статті 81 ГПК.

За таких обставин позов прокурора
підлягає залишенню без розгляду на
підставі пункту 1 частини 1 статті 81
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки прокурором подано
позовну заяву як позивачем, тоді як
існує орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Залишення позову без розгляду - це
форма закінчення розгляду
господарським судом справи без
прийняття рішення суду в зв'язку з
виявленням обставин, які перешкоджають
розглядові справи, але можуть бути
усунуті в майбутньому. Згідно із
частиною 4 статті 81 Господарського
процесуального кодексу України після
усунення обставин, що зумовили
залишення позову без розгляду,
прокурор має право знову звернутися з
ним до господарського суду в
загальному порядку.

Керуючись п.1 ч.1 ст.81,ст.ст. 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду Одеської
області від 03.02.2014 р. у справі №916/2777/13
скасувати, позов залишити без розгляду.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання постанови
законної сили.

Повний текст постанови підписано
07.04.2014р.

Головуючий суддя
Л.В. Поліщук

Суддя
С.В. Таран

Суддя
В.Б. Туренко