ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" березня 2014 р.Справа № 924/149/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом Публічного акціонерного
товариства „Хмельницьке
шляхово-будівельне управління №56",

м. Хмельницький

до Публічного акціонерного товариства
„Полонський гірничий комбінат", м.
Полонне, Хмельницька область

про зобов'язання повернення зі
зберігання щебеневої продукції

За участю представників сторін:

від позивача: Сапьолкіна Н.В. - за
довіреністю від 22.07.2014 р.;

від відповідача: Федоров О.С. - за
довіреністю №608 від 03.09.2013р.

Рішення приймається 20.03.2014р.,
оскільки в судовому засіданні 04.03.2014р.
оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 20.03.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст.85 ГПК
України.

Суть спору: Позивач звернувся із
позовом до суду про зобов'язання
відповідача повернути відсів 0*5 в
кількості 25 640 т, відсів 0*5 в кількості 80
221 т, відсів гранітний в кількості 38 972 т,
пісок із відсівів 0*5 в кількості 35 431 т,
пісок із відсівів 0*5 в кількості 26 350 т,
щебінь 2*5 в кількості 300 т, щебінь 5*10 в
кількості 546,6 т, щебінь гранітний 20*40 в
кількості 2 595 т.

В обґрунтування позову позивач
зазначає, що відповідно до Договору
зберігання товарно-матеріальних
цінностей №25/07/12 з (далі Договір
зберігання) від 25.07.2012 року на
відповідальне зберігання ПАТ
„Полонський гірничий комбінат"
(Зберігач) було передано щебеневу
продукцію ПАТ „Хмельницьке
шляхово-будівельне управління №56"
(Поклажодавець).

За цим договором зберігання
зберігач зобов'язується прийняти на
платне зберігання щебеневу продукцію в
кількості 136 360,1 т (сто тридцять шість
тисяч т 100 кг) згідно акту
приймання-передачі і повернути їх
поклажодавцеві у схоронності (п.1.1
Договору зберігання).

25 липня 2012 року зберігач та
поклажодавець підписали Акт
приймання-передачі
товарно-матеріальних цінностей на
зберігання, відповідно до якого
поклажодавець передав, а зберігач
отримав щебеневу продукцію 136 360,1 тонн.

Відповідно до п.2.1 Договору
зберігання поклажодавець в будь-який
час, за попереднім погодженням із
зберігачем, може забрати передані на
зберігання товарно-матеріальні
цінності та завозити додаткові об'єми
та кількості товарно-матеріальних
цінностей на зберігання.

Згідно п.2.2.1 Договору зберігання
зберігач зобов'язаний вживати усіх
заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності товарно-матеріальних
цінностей переданих йому на
зберігання.

31 березня 2013 року сторони
підписали акт звірки залишків
продукції на збереженні до Договору
зберігання товарно-матеріальних
цінностей №25/07/12.

30 травня 2013 року було підписано
додаткову угоду до договору зберігання
товарно-матеріальних цінностей від
25.07.2012 р. №25/07/12 з. Відповідно до пункту 1
даної Додаткової угоди ПАТ
„Полонський гірничий комбінат" та ПАТ
„Хмельницьке шляхово-будівельне
управління №56" дійшли згоди Договір
зберігання товарно-матеріальних
цінностей від 25.07.2012 р. №25/07/12 з вважати
таким, що втратив чинність.

ПАТ „Хмельницьке
шляхово-будівельне управління №56"
зверталось до ПАТ „Полонський
гірничий комбінат" із вимогою від
16.12.2013р. №454 про повернення із
відповідального зберігання щебеневої
продукції по узгодженому графіку
відвантаження, а саме: Відсів 0*5-25 640 т;
Відсів 0*5-80 221 т; Відсів гранітний-38 972 т;
Пісок із відсівів 0*5-35 431 т; Пісок із
відсівів 0*5-26 350 т; Щебінь 5*10-546,6 т; Щебінь
гранітний 20*40-2 595 т.

ПАТ „Полонськнй гірничий
комбінат" не здійснило повернення
щебеневої продукції із зберігання ПАТ
„Хмельницьке шляхово-будівельне
управління №56".

У відповідності до ст.193
Господарського кодексу України суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.509 ЦК
України, ст.173 ГК України, в силу
господарського зобов'язання, яке
виникає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником (учасниками)
відносин у сфері господарювання, один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

У відповідності до вимог
ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
ЦК, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Позивач вказує що між сторонами
виникли зобов'язання з договору
зберігання.

Взаємовідносини сторін за
договором зберігання регулюються
главою 66 ЦК України, також, на них
поширюються норми глави 63 цього ж
Кодексу „Послуги. Загальні положення".

Відповідно до ст.936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона,
зберігач, зобов'язується зберігати річ,
яка передана їй другою стороною,
поклажодавцем, і повернути її
поклажодавцеві у схоронності. Згідно
зі ст.937 ЦК України договір зберігання
укладається у письмовій формі у
випадках, встановлених ст.208 цього
Кодексу. Письмова форма договору
вважається дотриманою, якщо прийняття
речі на зберігання посвідчене
розпискою, квитанцією або іншим
документом, підписаним зберігачем.

За приписами ст.938 ЦК України
зберігач зобов'язаний зберігати річ
упродовж строку, встановленого у
договорі зберігання. Згідно зі ст.942 ЦК
України зберігач зобов'язаний вживати
усіх заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі. Статтею 948 цього ж
Кодексу унормовано, що поклажодавець
зобов'язаний забрати річ від зберігача
після закінчення строку зберігання.

Приписами ст.949 ЦК України
визначено обов'язок зберігача
повернути річ. Так, зберігач
зобов'язаний повернути поклажодавцеві
річ, яка була передана на зберігання,
або відповідну кількість речей такого
самого роду та такої самої якості.

Статтею 953 названого Кодексу
унормовано, що зберігач зобов'язаний на
першу вимогу поклажодавця повернути
річ, навіть якщо строк її зберігання не
закінчився.

На підставі викладеного позивач
просить про задоволення позову.

Представник позивача в судове
засідання 20.03.2014р. з'явився, наполягав
на задоволенні позовних вимог із
підстав викладених у позові.

Відповідач у відзиві на позов, його
представник в судовому засіданні проти
позову заперечують. обґрунтовуючи
таким.

В позовній заяві позивач
стверджує, що 25.07.2012 р. відповідно до
Договору зберігання
товарно-матеріальних цінностей № 25/07/12
від 25.07.2012р. ним було передано на
зберігання щебеневу продукцію ПАТ
„Хмельницьке ШБУ-56" в кількості 136 360,1
тонн, оскільки було підписано акт
приймання передачі,

Слід зазначити, що Позивач
всупереч вимогам ч.2 ст.36 ГПК України
для обґрунтування своїх вимог додає до
позовної заяви ксерокопії документів,
які не засвідчені належним чином, а
тому не можуть бути враховані в якості
доказів при розгляді справи по суті.

В той же час в позовній заяві
походження зазначеної продукції
позивач не пояснює, і не надає доказів,
які підтверджують належність йому
певної продукції, яка нібито була
передана на зберігання.

Ст.11 ЦК України визначено, що
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. В разі придбання позивачем
продукції у вказаних ним об'ємах у ПАТ
„Полонський гірничий комбінат", згідно
вимог ст.655 ЦК України позивач
зобов'язаний був би прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.
Але в дійсності позивач грошові кошти
за придбання товару у 2012 році не
сплачував, що підтверджується
довідкою, яка додається, про
надходження коштів від ПАТ
„Хмельницьке ШБУ-56" за 2012 рік, коли
Позивачем за весь 2012 рік було сплачено
лише 433 188,4 грн., а в позовній заяві
вказано об'єми продукції, сумарна
вартість яких складає 3 093 804,49 грн. (по
відпускним цінам продукції ПАТ
„Полонський гірничий комбінат" у 2012
році станом на 25.07.2012р.). Також
відповідачем надаються накладні на
відпуск продукції Позивачу за період з
01.01.2012р. по 25.07.2012р., відповідні
податкові накладні та розрахунки на
коригування (оскільки мали місце
випадки повернення продукції) в
підтвердження того, що станом на
25.07.2012р. Позивач не міг передавати на
зберігання продукцію у вказаних в
позовній заяві об'ємах (у випадку
придбання її у ПАТ „Полонський
гірничий комбінат"), оскільки реально
для нього відпускалась продукція в
значно меншій кількості і номенклатура
в деяких випадках не співпадає з
заявленою, але й за відпущену продукцію
Позивач не розрахувався.

Також відповідачем надано
відомості про рух готової продукції на
складах ПАТ „Полонський гірничий
комбінат" за 2012 рік, з яких видно, що на
склад надходила лише готова продукція
ПАТ „Полонський гірничий комбінат".
При цьому на складському обліку не
перебувало продукції на збереженні,
рух відбувався лише по власній
продукції підприємства. Це підтверджує
факт того, що заявлений Позивачем
тоннаж не надходив на збереження.

Вважає твердження позивача
такими, що не відповідають дійсним
фактам, оскільки немає жодних доказів
того, що позивач реально передав на
збереження вказану в позовній заяві
продукцію, а також не надав доказів
того, що він є власником такої
продукції. Відтак вимоги позивача
вважає безпідставними.

На підставі вище викладеного
просить відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Публічне акціонерне товариство
„Хмельницьке шляхово-будівельне
управління №56", м. Хмельницький як
юридична особа значиться в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що
підтверджується відповідним Витягом
із реєстру №476772 серія АД.

Публічне акціонерне товариство
„Полонський гірничий комбінат", м.
Полонне, Хмельницької області як
юридична особа значиться в ЄДРПОУ що
підтверджується Довідкою АБ №714314.

25.07.2012р. між сторонами укладено
договір №25/07/12 зберігання
товарно-матеріальних цінностей. П.1.1
даного договору визначено за цим
договором зберігач (ПАТ„Полонський
гірничий комбінат") зобов'язується
прийняти на платне зберігання щебеневу
продукцію в кількості 136 360,1 т згідно
акту приймання-передачі і повернути їх
поклажедавцеві (ПАТ „Хмельницьке
шляхово-будівельне управління №56") у
схоронності. Товарно-матеріальні
цінності передані на зберігання
використовуються поклажодавцем для
виконання робіт по капітальному
ремонту дорожнього покриття на
об'єктах поклажодавця.

Згідно п.2.1.1 договору поклажодавець має
право в будь-який час, за попереднім
погодженням із з зберігачем, забирати
передані на зберігання
товарно-матеріальні цінності. В
будь-який час, за попереднім
погодженням із з зберігачем, завозити
додаткові об'єми та кількості
товарно-матеріальних цінностей на
зберігання (п.2.1.2 договору).

Зберігач зобов'язаний вжити усіх
заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності товарно-матеріальних
цінностей переданих йому на зберігання
(п.2.2.1 договору). В силу п.2.2.2 договору
відповідач зобов'язаний виконувати
свої обов'язки за договором зберігання
особисто.

Орендна плата за зберігання продукції
визначена у розмірі 100 грн. за квартал
та не залежить від кількості
поставленої продукції поклажодавцем
на зберігання (п.3.1 договору).

П.6.1 договору сторони визначили, що він
набуває чинності з моменту підписання
і діє 1 рік, а щодо виконання зобов'язань
- до їх остаточного виконання
сторонами.

Відповідно до акту до договору №25/07/13 з
приймання-передачі ТМЦ на зберігання
від 25.07.2012р. ПАТ „Хмельницьке
шляхово-будівельне управління №56"
(поклажедавець) передав, а зберігач
(ПАТ„Полонський гірничий комбінат")
отримав на зберігання
товарно-матеріальні цінності

щебінь 2*5 - 300 т; щебінь 5*10 - 1 327 т.; щебінь
5*10 - 2 969,3 т; щебінь 5*20 - 201 т; щебінь 10*20 - 3
000 т; щебінь 20*40 - 3 000 т; щебінь 20*40 - 6 135 т;
щебінь 40*70 - 235 т; відсів 80 221,4 т; відсів 38
971,4 т, всього загальною масою 136 360,1 т,
загальною вартістю 3 093 804,449 грн.
Вказаний акт підписаний
представниками сторін договору та
скріплений печатками підприємств.

31.03.2013р. сторонами складено акт
звірки залишків продукції на
збереженні у ПАТ Полонський ГК до
договору на зберігання
товарно-матеріальних цінностей №25/07/12
з де зафіксовано, що поклажодавець
передав, а зберігач отримав
товарно-матеріальні цінності відсів
гранітний - 38 972 т; відсів 0*5 - 105 861 т;
пісок із відсівів 0*5 - 26 350 т; пісок із
відсівів 0*5 - 47 285,5 т; щебінь 2*5 - 300 т;
щебінь 5*10 - 1 327 т; щебінь 5*20 - 201,2 т; щебінь
гранітний 20*40 - 4 560,0 т; щебінь гранітний
20*40 - 503 т; щебінь гранітний 20*40 - 759 т;
щебінь гранітний 40*70 - 235 т. Даний акт
підписаний представниками сторін
договору та скріплений печатками
підприємств.

30.05.2013р. між сторонами укладено
додаткову угоду до договору зберігання
товарно-матеріальних цінностей від
25.07.2012р. №25/07/12з, якою сторони визначили
договір зберігання
товарно-матеріальних цінностей від
25.07.2012р. №25/07/12з вважати таким, що
втратив чинність.

16.12.2013р. позивачем направлено
відповідачу вимогу за №454 про
повернення ПАТ „Хмельницьке
шляхово-будівельне управління №56"
відсіву 0*5 в кількості 25 640 т, відсіву 0*5
в кількості 80 221 т, відсіву гранітного в
кількості 38 972 т, піску із відсівів 0*5 в
кількості 35 431 т, піску із відсівів 0*5 в
кількості 26 350 т, щебеню 2*5 в кількості 300
т, щебеню 5*10 в кількості 546,6 т, щебеню
гранітного 20*40 в кількості 2 595 т. Дана
вимога залишена відповідачем без
відповіді та реагування.

За таких обставин позивач
звернувся до суду із позовом про
зобов'язання відповідача повернути
відсів 0*5 в кількості 25 640 т, відсів 0*5 в
кількості 80 221 т, відсів гранітний в
кількості 38 972 т, пісок із відсівів 0*5 в
кількості 35 431 т, пісок із відсівів 0*5 в
кількості 26 350 т, щебінь 2*5 в кількості 300
т, щебінь 5*10 в кількості 546,6 т, щебінь
гранітний 20*40 в кількості 2 595 т.

Дослідивши зібрані у справі докази та
давши їм правову оцінку в сукупності,
судом прийнято до уваги таке:

Відповідно до ст.174
Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК
України однією з підстав виникнення,
цивільних прав та обов'язків сторін є
укладення між ними договору. В силу
зобов'язання боржник зобов'язаний
вчинити на користь кредитора певну дію,
в тому числі сплатити борг, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку, тобто сплати
борг.

Відповідно до ст.193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст.ст.526, 527 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання
особисто, якщо інше не встановлено
договором або законом, не випливає із
суті зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно ст.530 ЦК України
передбачено, що у разі, якщо
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із договору №25/07/12з від
25.07.2012р., що був укладений між сторонами,
за своєю юридичною природою він є
договором зберігання і підлягає
регулюванню главою 66 ЦК України.

В силу ст.936 ЦК України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання укладається у
письмовій формі у випадках,
встановлених статтею 208 цього Кодексу.
Письмова форма договору вважається
дотриманою, якщо прийняття речі на
зберігання посвідчене розпискою,
квитанцією або іншим документом,
підписаним зберігачем. Прийняття речі
на зберігання може підтверджуватися
видачею поклажодавцеві номерного
жетона, іншого знака, що посвідчує
прийняття речі на зберігання, якщо це
встановлено законом, іншими актами
цивільного законодавства або є звичним
для цього виду зберігання (ст.937 ЦК
України).

Згідно ст.938 ЦК України зберігач
зобов'язаний зберігати річ протягом
строку, встановленого у договорі
зберігання. Якщо строк зберігання у
договорі зберігання не встановлений і
не може бути визначений виходячи з його
умов, зберігач зобов'язаний зберігати
річ до пред'явлення поклажодавцем
вимоги про її повернення. Якщо строк
зберігання речі визначений моментом
пред'явлення поклажодавцем вимоги про
її повернення, зберігач має право зі
спливом звичайного за цих обставин
строку зберігання вимагати від
поклажодавця забрати цю річ в розумний
строк.

В силу ст.949 ЦК України зберігач
зобов'язаний повернути поклажодавцеві
річ, яка була передана на зберігання,
або відповідну кількість речей такого
самого роду та такої самої якості. Річ
має бути повернена поклажодавцю в
такому стані, в якому вона була
прийнята на зберігання, з урахуванням
зміни її природних властивостей.
Зберігач зобов'язаний передати плоди
та доходи, які були ним одержані від
речі. Тотожність речі, яка була
прийнята на зберігання, і речі, яка була
повернута поклажодавцеві, може
підтверджуватися свідченням свідків.

Відповідно до ст.953 ЦК України зберігач
зобов'язаний на першу вимогу
поклажодавця повернути річ, навіть
якщо строк її зберігання не закінчився.

Із аналізу правовідносин що склалися
між сторонами та норм вищенаведеного
законодавства суд приходить до
висновку про наявність обов'язку
відповідача у справі повернути
позивачеві майно передане на
зберігання згідно ст.ст.949, 953 ЦК
України. При цьому, такий обов'язок
відповідача, законодавством не
обмежується періодом дії договору із
урахуванням тієї обставини, що по
справі сторонами укладено додаткову
угоду від 30.05.2013р. про припинення
договору зберігання.

Судом зважається також на те, що
позивач у справі, відповідно із
вимогами ст.953 ЦК України, 16.12.2013р.
звернувся до відповідача із
відповідною вимогою щодо повернення
товарно-матеріальних цінностей
переданих на зберігання в силу
укладеного 25.07.2012р. договору
зберігання.

Своє заперечення проти позову
відповідач мотивує таким: позивач не
пояснює, і не надає доказів, які
підтверджують належність йому певної
продукції, позивач зобов'язаний був би
прийняти товар та сплатити за нього
певну грошову суму, але в дійсності
позивач грошові кошти за придбання
товару у 2012 році не сплачував, у
позивача відсутні докази реальної
передачі продукції на збереження.

Такі заперечення відповідача проти
позову судом до уваги не приймаються,
оскільки не узгоджуються із наявними
матеріалами справи та вимогами
законодавства, що регулює дані
правовідносини. Вирішуючи спір щодо
збереження майна, судом не
розглядається питання його придбання
позивачем та оплати, оскільки дані
обставини виходять за межі позовних
вимог у справі та ніяким чином не
впливають на вирішення самого спору. На
виконання вимог укладеного договору
позивачем передано на зберігання
відповідача майно, що зазначено у акті
25.07.2012р. Дане майно зберігалося у
відповідача, що також підтверджується
актом від 31.03.2013р. звірки залишків
продукції на збереженні у ПАТ
„Полонський ГК". Вказані акти
підписані представниками
господарюючих суб'єктів та скріплені
печатками, а тому в силу ч.3 ст.937 ЦК
України є тими доказами та документами,
що підтверджують передання продукції
на зберігання.

При цьому судом звертається увага на
те, що укладений між сторонами 25.07.2012р.
договір №25/07/12 з зберігання
товарно-матеріальних цінностей
(втратив чинність згідно додаткової
угоди від 30.05.20113р.) в судовому порядку
недійсним не визнавався. Відповідач не
оспорював правомірність його
укладення, об'єми та вартість переданих
на зберігання товарно-матеріальних
цінностей, їх належність позивачу тощо.

За приписами статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. (ст.34 ГПК України).

Виходячи із змісту ст.33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
як такі, що обґрунтовані, відповідають
фактичним обставинам справи та вимогам
чинного законодавства, а відтак
відповідач зобов'язаний повернути
позивачу прийняті у свій час на
зберігання товарно-матеріальні
цінності, що визначені у позовній
заяві.

У відповідності до ст.ст.44, 49 ГПК
України судові витрати у справі
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 33, 34, 44, 49, 82-85,
115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, СУД, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства „Хмельницьке
шляхово-будівельне управління №56",

м. Хмельницький до Публічного
акціонерного товариства „Полонський
гірничий комбінат", м. Полонне,
Хмельницька область про зобов'язання
повернення зі зберігання щебеневої
продукції задовольнити.

Публічному акціонерному
товариству „Полонський гірничий
комбінат", м. Полонне, Хмельницька
область (вул. Академіка Герасимчука, 190
Б, ) повернути на користь
Публічного акціонерного товариства
„Хмельницьке шляхово-будівельне
управління №56", м. Хмельницький (вул.
Західна Окружна, 1, )
відсів 0*5 в кількості 25 640 т, відсів 0*5 в
кількості 80 221 т, відсів гранітний в
кількості 38 972 т, пісок із відсівів 0*5 в
кількості 35 431 т, пісок із відсівів 0*5 в
кількості 26 350 т, щебінь 2*5 в кількості 300
т, щебінь 5*10 в кількості 546,6 т, щебінь
гранітний 20*40 в кількості 2 595 т.

Видати наказ.

Стягнути із Публічного
акціонерного товариства „Полонський
гірничий комбінат", м. Полонне,
Хмельницька область (вул. Академіка
Герасимчука, 190 Б, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства „Хмельницьке
шляхово-будівельне управління №56",
м.Хмельницький (вул. Західна Окружна, 1,
) 73 080,00 (сімдесят три
тисячі вісімдесят гривень 00 коп.)
витрат по відшкодуванню судового
збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 24.03.2014р.

Суддя
В.В. Магера

Віддруковано 1 прим. - до матеріалів
справи