м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2829/14 01.04.14Суддя Мудрий С.М.,
розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до комунального підприємства
"Чоколівське" Солом'янської районної у
м. Києві ради

про стягнення 363 104,51 грн.

Представники сторін:

від позивача: Кучкова Ю.В. - представник
за довіреністю № 91/2013/12/30-3 від 30.12.2013
року;

від відповідача: Давидюк О.В. -
представник за довіреністю № б/н від
02.01.2014 року.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
до комунального підприємства
"Чоколівське" Солом'янської районної у
м. Києві ради про стягнення 363 104,51 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 01.10.2008 року між
публічним акціонерним товариством
«Київенерго» та комунальним
підприємством "Чоколівське"
Солом'янської районної у м. Києві ради
укладено договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді №1541972.

Свої зобов'язання за договором
відповідач не виконує, внаслідок чого
за період з 01.12.2011 року по 01.01.2014 року
виникла заборгованість за використану
теплову енергію, яка на 01.01.2014 року
становить 350 178,01 грн.

Таким чином, відповідно до
вищевикладеного публічне акціонерне
товариство «Київенерго» звернулось до
суду з вимогою про стягнення з
відповідача заборгованості за спожиту
теплову енергію в розмірі 350 178,01 грн.,
інфляційну складову в розмірі 894,22 грн.
та трьох відсотків річних в сумі 12 032,28
грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 26.02.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
17.03.2014 року.

В судовому засіданні 17.03.2014 року судом
оголошено перерву до 01.04.2014 року.

В судовому засіданні 01.04.2014 року
представник відповідача виконав
вимоги ухвали суду від 26.02.2014 року.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

01.10.2008 року між акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго" в особі структурного
відокремленого підрозділу "Енергозбуд
Київенерго" (постачальник) та
комунальним підприємством
"Чоколівське" Солом'янської районної у
м. Києві ради (споживач) укладено
договір на постачання теплової енергії
у гарячій воді № 1541972.

Відповідно до загальних положень
статуту публічного акціонерного
товариства «Київенерго»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів акціонерної
енергопостачальної організації
«Київенерго» (протокол № 2/2013 від 22.04.2013
року), акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго» перейменована у
публічне акціонерне товариство
«Київенерго» у відповідності до вимог
та положень Закону України «Про
акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008
року.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
постачальник зобов'язується виробити
та поставити теплову енергію споживачу
для потреб опалення та гарячого
водопостачання, а споживач
зобов'язується отримати її та оплатити
відповідно до умов, викладених в цьому
договорі.

Відповідно до п. 2.1. договору, при
виконанні умов договору, а також при
вирішення всіх питань, що не обумовлені
цим договором, сторони зобов'язуються
керуватися тарифами, затвердженими
Київською міською державною
адміністрацією, чинним законодавством
України, правилами користування
теплової енергією, нормативними актами
з питань користування, обліку та
взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з п.п. 2.2.1 договору, постачальник
зобов'язується безперебійно постачати
теплову енергію у вигляді гарячої води
на межу балансової належності із
споживачем для потреб опалення - в
період опалювального сезону; для
гарячого водопостачання - протягом
року згідно із заявленими споживачем
величинами приєднаного теплового
навантаження, зазначеними в додатку 1.

Відповідно до з п.п. 2.3.1 договору,
відповідач зобов'язується
дотримуватися кількості споживання
теплової енергії по кожному параметру
в обсягах, які визначені у додатку 1, не
допускаючи їх перевищення; своєчасно
сплачувати вартість спожитої теплової
енергії в терміни та по тарифах,
зазначених у додатку 2.

Тарифи та порядок розрахунків сторони
погодили в додатку № 2 до договору,
відповідно до умов п. 1. якого
розрахунки з споживачем за теплову
енергію проводяться згідно з тарифами,
встановленими постачальнику
Управлінням цінової політики
Київського міської державної
адміністрації, затвердженими
Розпорядженням КМДА від 12.02.2007 року № 142
за кожну відпущену гігакалорію
(1Гкал/грн.) без урахування ПДВ для
розрахунків із житловими
організаціями в розмірі 94,33 грн., для
розрахунків із госпрозрахунковими
організаціями в розмірі 171,62 грн.

Згідно до п. 4 додатку № 2 до договору
дата зняття споживачем показників
будинкових приладів обліку - по 25 число
поточного місяця.

Відповідно до п. 5 додатку № 2 до
договору споживач, що має будинкові
прилади обліку, щомісячно надає
постачальнику звіт про фактичне
споживання теплової енергії в МВРТ-1 -
не пізніше 28 числа поточного місяця.

Згідно до п. 9 додатку № 2 до договору
споживач щомісячно з 12 по 15 числа
отримує в МВРТ-1 за адресою: вул.
Жилянська, буд. №63, оформлену
постачальником платіжну
вимогу-доручення на суму, яка включає
загальну вартість теплової енергії
почного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактично
сплаченої теплової енергії в поточному
місяці; табуляграму фактичного
споживання теплової енергії за
попередній період та акт звірки, який
оформлює і повертає один примірник
постачальнику протягом двох днів з
моменту їх одержання.

Відповідно до п. 10 додатку № 2 до
договору споживач щомісячно
забезпечує не пізніше 10 числа місяці,
наступного за розрахунковим, оплату
коштів від населення за фактично
спожиту теплову енергію на транзитний
рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного
місяця, сплачує вартість теплової
енергії, яка використовується
орендарями, на рахунок постачальника
згідно з його розрахунком.

Відповідач в порушення умов договору
та чинного законодавства не виконує
свої зобов'язання, внаслідок чого за
період з 01.12.2011 року по 01.01.2014 року
виникла заборгованість за використану
теплову енергію, яка на 01.01.2014 року
становить 350 178,01 грн., що
підтверджується відомостями обліку
споживання теплової енергії,
обліковими картками (табуляграмами).

Дослідивши зміст спірного договору суд
дійшов до висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона
-постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України
встановлено, що предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно частини 1 статті 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7
ст. 276 ГК України, розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Згідно ст. 20 Закону України «Про
теплопостачання», тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Посилання відповідача на те, що при
аналізі даних температури теплоносія
Т1, він виявив невідповідність
температурним теплоносіям до
температурних графіків теплової
мережі ПАТ «Київенерго» зокрема, за
період з 23.01.2012 по 20.02.2012, не приймається
судом до уваги.

Відповідно до п. 24 Постанови Кабінету
Міністрів України №1198 від 03.10.2007 року
«Про затвердження Правил користування
тепловою енергією» у разі коли обсяг
постачання теплової енергії на межі
продажу менший, ніж зазначений в
договорі, теплопостачальна
організація повинна зменшити плату
шляхом проведення перерахунку за
фактично спожиту теплову енергію
відповідно до договору.

У разі відхилення параметрів
теплоносія в бік зменшення від
затвердженого температурного графіка,
передбаченого договором, споживачеві
проводиться відповідний перерахунок.

Пунктом 39 вищезазначеної постанови
передбачено, що споживач має право: у
разі порушення теплопостачальною
організацією умов договору викликати
її представника для складення та
підписання акта, у якому зазначаються
строки, види порушень тощо.

Відповідачем не надано складеного акту
щодо виявлених порушень.

А також, як вбачається з відомості
обліку з 23.01.2012 по 20.02.2012 на яку
посилається відповідач, то вона
підписана останнім без будь-яких
зауважень.

За таких обставин, враховуючи те, що
наявні у справі матеріали свідчать про
обґрунтованість вимог позивача до
комунального підприємства
"Чоколівське" Солом'янської районної у
м. Києві ради в частині стягнення 350 178,01
грн. основного боргу за спожиту теплову
енергію, а відповідач в установленому
законодавством порядку обставини, які
заявлені позивачем, не спростував, не
довів суду належними і допустимими
доказами належного виконання ним своїх
зобов'язань, тому позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
"Київенерго" про стягнення з
комунального підприємства
"Чоколівське" Солом'янської районної у
м. Києві ради основного боргу, за період
з 01.12.2011 року по 01.01.2014 року, за
договором № 1541972 на постачання
теплової енергії у гарячій воді від
01.10.2008 року, визнаються судом такими, що
підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлена вимога щодо
стягнення з відповідача індексу
інфляції у розмірі 892,22 грн. та трьох
процентів річних в розмірі 12 032,28 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням, процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання і не
ототожнюються із санкціями за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору та положень статті 625
Цивільного кодексу України.

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача індексу інфляції у розмірі
894,22 грн. та трьох процентів річних в
розмірі 12 032,28 грн. вважаються
обґрунтованим та таким, що підлягають
задоволенню за розрахунком позивача.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст. 32, ч.1 ст.33, ст. 44, ч.5 ст. 49, ст.ст.82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства
"Чоколівське" Солом'янської районної у
м. Києві ради (03087, м. Київ, вул.
Волинська, буд. 4А, ідентифікаційний код
35756971) на користь публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
(01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5,
ідентифікаційний код 00131305)
заборгованість за спожиту теплову
енергію в розмірі 350 178 (триста п'ятдесят
тисяч сто сімдесят вісім) грн. 01 коп.,
три проценти річних в розмірі 12 032
(дванадцять тисяч тридцять дві) грн. 28
коп., індекс інфляції в розмірі 894
(вісімсот дев'яносто чотири) грн. 22 коп.,
судовий збір в розмірі 7 262 (сім тисяч
двісті шістдесят дві) грн. 09 коп.

3.. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 08.04.2014 року

Суддя
С.М. Мудрий