ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року Справа № 5028/7/60/2011

Вищий господарський суд у складі
колегії суддів: головуючого
суддіПрокопанич Г.К., суддівАлєєвої
І.В., Євсікова О.О.,розглянувши
касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "ПриватБанк"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 р.
(головуючий суддя Тищенко А.І., судді
Кропивна Л.В., Отрюх Б.В.)та на ухвалу
Господарського суду Чернігівської
області від 02.12.2013 р. (суддя Скорик
Н.О.)за заявоюПублічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" про визнання наказу таким,
що не підлягає виконанню,у справі№
5028/7/60/2011 Господарського суду
Чернігівської областіза
позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4до1. Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, 2. Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
"Приватбанк"провизнання договору
припиненим, визнання права передавати
приміщення в оренду, зобов'язання
прийняти в оренду приміщення за
договором та підписати акти
приймання-здачі приміщення, про
стягнення 573.557,94 грн.,за участю
представників:позивачаОСОБА_6,відповід
ача-1не з'явились,відповідача-2ОСОБА_7,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду
Чернігівської області від 02.12.2013 р. у
справі №5028/7/60/2011, залишеною без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 р.,
відмовлено у задоволенні заяви
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку "Приватбанк" про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню.

Не погодившись з вказаними судовими
рішеннями, скаржник звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
ухвалу місцевого суду та постанову
апеляційної інстанції скасувати та
прийнято нове рішення, яким
задовольнити заяву про визнання наказу
таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги касаційної скарги мотивовані
тим, що судами попередніх інстанцій
було неповно з'ясовано обставини, які
мають значення для справи, а також
порушено норми процесуального права,
зокрема ст.ст. 35, 43, ч. 4 ст. 117 ГПК України.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 111-4 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги,
проте в судове засідання представники
відповідача-1 не з'явились. Зважаючи на
те, що явку представників сторін не
було визнано обов'язковою, а також на
достатність матеріалів справи для
прийняття рішення, колегія суддів,
беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК
України строки розгляду касаційних
скарг, дійшла висновку про можливість
розглянути справу за відсутності
вказаних представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, заслухавши
присутніх представників учасників
судового процесу, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, рішенням Господарського
суду Чернігівської області у справі №
5028/7/60/2011 від 21.12.2011 р., залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.03.2012 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 31.05.2012 р., зокрема, було
присуджено до стягнення з Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "ПриватБанк" на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 520.199,10 грн.
збитків (неотриманого прибутку), 1.486,71
грн. державного мита, 71,35 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду у судах, 7.430,57 грн. судового
збору, 1.511,00 грн. витрат на послуги
адвоката.

На виконання рішення Господарського
суду Чернігівської області від 21.12.2011р.
видано наказ у справі № 5028/7/60/2011 від
15.06.2012 р.

Постановою головного державного
виконавця Жовтневого відділу
Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції 01.10.2012 р. було
відкрито виконавче провадження № 34523027
з виконання наказу Господарського суду
Чернігівської області у справі №
5028/7/60/2011 та встановлено термін
добровільного виконання вимог
виконавчого документа до 08.10.2012 р.

В обґрунтування поданої заяви
скаржником як доказ добровільного
виконання судового рішення було надано
копії банківських виписок з рахунку
ОСОБА_4, в тому числі й виписку з рахунку
ОСОБА_4 за період з 05.02.2011 р. по 11.06.2013 р.,
копію меморіального ордеру № 7502 від
17.10.2012 р.

При цьому судами взято до уваги те, що
при попередньому розгляді заяви банку
про визнання наказу таким, що не
підлягає виконанню (постанова
Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 р. у
даній справі) судом були досліджені та
оцінені виписки з рахунку НОМЕР_1
ОСОБА_4, копія меморіального ордеру №7502
від 17.10.2012 р., надані Публічним
акціонерним товариством Комерційним
банком "Приватбанк", та урахуванням
наведеного судами встановлено, що
виписка з рахунку НОМЕР_1 позивача за
період з 05.02.2011 р. по 11.06.2013 р. також не є
новим доказом, не суперечить
аналогічним раніше поданим, а лише
відображає рух кошів на цьому рахунку
за більш тривалий період.

Як встановлено апеляційним судом,
зокрема в постанові Київського
апеляційного господарського суду від
04.06.2013 р. у справі № 5028/7/60/2011, залишеній
без змін постановою Вищого
господарського суду України від 04.11.2013
р., в матеріалах справи наявні виписки
по рахунку НОМЕР_1, які протирічать одна
одній.

Так, із засвідчених штампами та
печатками виписок, наданих боржником,
вбачається, що 17.10.2012 р. боржник
перерахував позивачу кошти в сумі
530.698,73 грн.

Натомість, з наданих відповідачем
виписок по рахунку НОМЕР_1 та звітів про
дебетові та кредитні операції по
рахунку НОМЕР_1, які також засвідчені
штампами та підписами, вбачається, що
зазначена сума ані 17.10.2012 р., ані пізніше
позивачу не перераховувалась.

Крім того, наданий позивачем документ,
складений за результатами перевірки
Філії "Чернігівське регіональне
управління" Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
"Приватбанк" фахівцями управління
Національного банку України у
Чернігівській області, проведеної в
період з 25.10.2012 р., не є первинним
документом в розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а тому не може
підтверджувати здійснення
господарської операції, а саме
перерахування боржником коштів в сумі
530.698,73 грн. на рахунок позивача.

Разом з тим, на підтвердження вимог
даної заяви про визнання наказу таким,
що не підлягає виконанню,
представником заявника було надано
копії платіжного доручення № В11-17 від
28.08.2013 р., котре не було взято до уваги
судами як належний доказ, оскільки в
ньому відсутні відомості (обов'язкові
реквізити) про отримувача, рахунок
платника; та копію платіжного
доручення № В11-17 від 12.11.2013 р., яке не
досліджувалось судами як доказ
підстав, викладених в заяві, оскільки
стосується обставин, що виникли після
подачі даної заяви до суду.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, суди дійшли
підставного висновку, що Публічним
акціонерним товариством Комерційним
банком "ПриватБанк" не доведений
належними та допустимими доказами факт
добровільного виконання рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 21.12.2011 р. у справі № 5028/7/60/2011.

Окремо колегія суддів відзначає, що
відповідно до ч. 2 ст. 117 ГПК України
господарський суд, який видав наказ,
може за заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі, чи визнати наказ
таким, що не підлягає виконанню, та
стягнути на користь боржника
безпідставно одержане стягувачем за
наказом.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України
господарський суд ухвалою вносить
виправлення до наказу, а у разі якщо
його було видано помилково або якщо
обов'язок боржника відсутній повністю
чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, господарський суд визнає наказ
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково. Якщо стягнення
за таким наказом уже відбулося
повністю або частково, господарський
суд одночасно на вимогу боржника
стягує на його користь безпідставно
одержане стягувачем за наказом.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
наказ може бути визнаним таким, що не
підлягає виконанню, якщо його було
видано помилково або якщо обов'язок
боржника відсутній повністю чи
частково у зв'язку з його припиненням
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою або з інших причин.

Посилаючись на існування інших причин
для визнання наказу таким, що не
підлягає виконанню, Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "ПриватБанк" стверджує про
відсутність обов'язку боржника щодо
сплати у зв'язку з примусовим
виконанням рішення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження підлягає
закінченню, зокрема, у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Таким чином, згідно з вищенаведеним
положенням наслідком виконання
судового рішення, як до так і після
закінчення строку на його добровільне
виконання, є закінчення виконавчого
провадження.

Обгрунтовуючи вимоги про визнання
наказу таким, що не підлягає виконанню
відсутністю обов'язку боржника щодо
сплати у зв'язку з примусовим
виконанням рішення, відповідачем в
даному випадку обраний спосіб захисту,
котрий не відповідає обставинам справи
та законодавству, що регулює виконання
судових рішень.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, що заява Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "ПриватБанк" про визнання наказу
таким, що не підлягає виконанню, є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України
касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних
дій касаційної інстанції, пов'язаних із
встановленням обставин справи та їх
доказуванням, колегія суддів відхиляє
всі інші доводи скаржника, які фактично
зводяться до переоцінки доказів та
необхідності додаткового встановлення
обставин справи, а також ґрунтуються на
довільному тлумаченні чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

На думку колегії суддів, висновок судів
про відсутність правових підстав для
задоволення заяви Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк" є законним,
обґрунтованим, відповідає нормам
чинного законодавства, фактичним
обставинам справи і наявним у ній
матеріалам, а доводи касаційної скарги
його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування постановлених у
справі ухвали місцевого
господарського суду та постанови суду
апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11,
111-13 Господарського процесуального
кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" залишити без
задоволення, а ухвалу Господарського
суду Чернігівської області від 02.12.2013 р.
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 р. у
справі № 5028/7/60/2011 - без змін.

Головуючий суддя Г.К. Прокопанич
суддіІ.В. Алєєва О.О. Євсіков