ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 р. Справа № 909/177/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Булки В.І., при
секретарі судового засідання
Бабенецькій А.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Обласного
комунального підприємства

"Івано-Франківське
обласне бюро технічної
інвентаризації",

вул.Дністровська, 49,
м.Івано-Франківськ, 76000,

(поштова адреса:
вул.Бандери,77, м.Івано-Франківськ, 76014,

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
"Гоба",

вул. Каракая, 24а, м.
Калуш, Калуський район,

Івано-Франківська
область, 77301,

про стягнення заборгованості за надані
послуги згідно договору №00666/00666
виконання робіт з технічної
інвентаризації від 08.05.13 в розмірі 2
276,23грн., із них: 2 092,76грн. основного
боргу та 183,47грн. пені,

за участю представників сторін:

від позивача: Щібель В.М. - заступник
начальника, (довіреність №03/1-01-21 від
08.01.14р.); від відповідача: Шевченко К.Т.-
представник, (довіреність №138/11 від
03.03.14р.),

встановив: Обласне комунальне
підприємство "Івано-Франківське
обласне бюро технічної інвентаризації"
звернулось до господарського суду
Івано-Франківської області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "Гоба" про
стягнення заборгованості за надані
послуги згідно договору №00666/00666
виконання робіт з технічної
інвентаризації від 08.05.13 в розмірі 2
276,23грн., із них: 2 092,76грн. основного
боргу та 183,47грн. пені.

В судових засіданнях 18.03.14 та 25.03.14
оголошувались перерви.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить суд позов
задоволити, свої обґрунтування виклав
у позовній заяві та додаткових
поясненнях (вх.№3332/14 від 03.03.14), б/н від
20.03.14 (вх.4314/14 від 20.03.14). При цьому
посилається на невиконання
відповідачем у встановлений строк умов
договору в частині оплати за надані
послуги, що спричинило виникнення
заборгованості в розмірі 2 092,76грн. Крім
того, за несвоєчасне проведення оплати
позивач нарахував відповідачу 183,47грн.
пені.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав викладених у відзиві на
позовну заяву б/н від 17.03.14 (вх.№4061/14 від
18.03.14), вважає позовні вимоги
необґрунтованими на неправомірними.
Наголошує, що оплату передбачену
договором, а саме 500,00грн. відповідачем
оплачено. Заборгованість відповідача
перед позивачем відсутня, про що
свідчить акт звірки з 01.01.13 по 18.02.14.

Розглянувши матеріали справи,
враховуючи вимоги чинного
законодавства та ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, заслухавши пояснення присутніх
в засіданні суду представників сторін,
з'ясувавши фактичні обставини на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

Між Обласним комунальним
підприємством "Івано-Франківське
обласне бюро технічної інвентаризації"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю фірмою "Гоба"
укладено договір №00666/00666 виконання
робіт з технічної інвентаризації від
08.05.13.

Відповідно до п.1.1 вказаного вище
договору, виконавець (позивач)
зобов'язався надати послуги щодо
об'єкта нерухомого майна, що
знаходиться за адресою м.Калуш,
вул.Височанка 8А, а замовник
(відповідач) - прийняти надані послуги
та оплатити їх вартість.

Приписами п.1.2 договору передбачено, що
результатом надання послуг є поточна
інвентаризація будинку (споруди)
громадського чи виробничого
призначення.

Вартість послуг, що є предметом цього
договору становить 500,00грн. (п.2.1
договору).

Згідно п.2.4 договору, замовник
(відповідач) зобов'язаний здійснити
оплату наданих послуг за цим договором
протягом 5-ти календарних днів з
моменту пред'явлення виконавцем
(позивачем) рахунку в національній
валюті шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок виконавця (позивача).

Замовник (відповідач) зобов'язаний
провести розрахунок з виконавцем
(позивачем) у порядку та строки
визначені цим договором (п.4.1.1
договору).

Представник відповідача в засіданні
суду зазначив, що на виконання договору
ним оплачено 500,00грн. Даний факт
підтверджує і представник позивача,
при цьому зазначає, що платіж надійшов
на рахунок 08.05.13.

Представник позивача зазначає, що
відповідно до розрахунку відпускної
вартості за виконані роботи з
технічної інвентаризації об'єкта, що
знаходиться за адресою м.Калуш,
вул.Височанка 8А, остаточна вартість
послуги становить 2 592,76грн.

Позивач надіслав відповідачу
претензію №1334/01-21 від 13.12.13 з вимогою
погасити заборгованість за надані
роботи, що складає 2 592,76грн.

Відповідач надав позивачу відповідь на
претензію вих.№3/04 від 16.01.14 в якій
зазначає, що строк надання послуг за
договором сплив 07.06.13, однак Товариству
з обмеженою відповідальністю фірмі
"Гоба" досі не передано результат
надання послуг, хоча 500,00грн., згідно
виставленого позивачем рахунку,
відповідачем сплачено. Ні інших
рахунків, ні додаткових угод до
договору відповідачу не направлялось.
При самостійному зверненні
відповідача до позивача Товариству з
обмеженою відповідальністю фірмі
"Гоба" було відмовлено в отриманні
документів, що стосуються надання
послуг (інвентаризація будинку
(споруди) громадського чи виробничого
призначення).

Відповідно до п.5.2 договору, за
несвоєчасне проведення оплати позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу за кожен день прострочення,
що становить 183,47грн. (за період з 07.06.13
по 03.02.14).

На думку позивача, станом на день
звернення до суду борг відповідача за
надані послуги згідно договору №00666/00666
виконання робіт з технічної
інвентаризації від 08.05.13 становить 2
276,23грн., із них: 2 092,76грн. основного
боргу та 183,47грн. пені.

Беручи до уваги викладене вище суд
вважає за правильне відмовити в позові
та виходить з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Приписами ч.1 ст.903 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

В силу ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1, 7 ст.193 Господарського
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язань - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Із аналізу викладених вище правових
норм та умов договору випливає, що
наявність обов'язку оплати за послуги
виникає у відповідача протягом 5-ти
календарних днів з моменту
пред'явлення виконавцем рахунку в
національній валюті шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок виконавця (п.2.4 договору).

Судом при дослідженні матеріалів
справи встановлено, що відповідач на
виконання п.2.1 договору оплатив 500,00грн.,
що не заперечується позивачем.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Тобто,
свобода договору проявляється у
можливості сторін на власний розсуд
визначати умови договору, які і
становлять його зміст.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Крім того, п.6.2 договору сторонами
погоджено, що зміни і доповнення до
договору можуть бути внесені у
випадках, визначених сторонами, а також
із інших підстав, передбачених чинним
законодавством України, шляхом
складання окремого документа.

Представником позивача до
додаткових пояснень додано додаткову
угоду від 06.06.13 до договору№00666/00666
виконання робіт з технічної
інвентаризації від 08.05.13, підписану
тільки позивачем. Відповідно до
додаткової угоди, п.2.1 договору
викладено в наступній редакції: "
Замовник оплачує на рахунок виконавця 2
592,76грн.".

Суд подану додаткову угоду до
уваги не бере до уваги з наступних
підстав. Статтею 632 Цивільного кодексу
України встановлено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
Зміна ціни після укладення договору
допускається лише у випадках і на
умовах, встановлених договором або
законом. Зміна ціни в договорі після
його виконання не допускається. Тобто,
ціна є однією із найважливіших умов
відплатного договору. Сторони мають
право встановлювати ціну в договорі на
власний розсуд. Крім того, норма
вказаної вище статті надає сторонам
можливість включення в договори умови
про порядок і підстави зміни ціни під
час виконання договору. Для можливості
зміни ціни в договорі повинна
обов'язково бути зазначена така умова.

Крім того, приписи ст.207
Цивільного кодексу України
встановлюють вимоги до письмової форми
правочину. Правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою (п.2 ст.207
Цивільного кодексу України).

У цій статті розкривається
поняття письмової форми правочину,
який проявляється в конкретних
способах його об'єктивного вираження
та процедурі підтвердження
достовірності письмового оформлення
волевиявлення належними учасниками
правочину. Для письмового правочину
недостатньо викласти його зміст у
відповідному документі з дотриманням
існуючих правил правопису та
філології. Сформульований текст
обов'язково має бути підписаний його
стороною (сторонами). Спеціальні вимоги
встановлюються для письмових
правочинів юридичних осіб. Вони мають
бути підписані особами, уповноваженими
на це установчими документами
юридичної особи (головою правління,
президентом, директором тощо),
довіреністю, законом або та іншими
актами цивільного законодавства, та
скріплюються печаткою.

При дослідженні матеріалів
справи, оцінивши подані докази, судом
встановлено, що відповідач взяті на
себе зобов'язання за договором виконав.
Позивачем не доведено обставини, на які
він посилався.

Оскільки позивачем не доведено
перед судом наявність основного боргу,
то і вимога про стягнення пені, за
несвоєчасне проведення оплати, не
підлягає до задоволення у зв'язку з тим,
що за своєю правовою природою є
похідною від основної позовної вимоги.

За приписами статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд, у визначеному
законом порядку, встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Таким чином, доказування полягає
не лише в поданні особами доказів, а й у
доведенні їх переконливості, що
позивачем зроблено не було.

Згідно з приписами статті 34 цього ж
Кодексу господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Належними визнаються
докази, які містять відомості про
факти, що входять у предмет доказування
у справі, та інші факти, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Допустимість доказів означає, що
у випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
статті 43 названого Кодексу
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі усіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Тобто, при вирішенні
господарських спорів суд забезпечує
сторонам рівні умови для встановлення
фактичних обставин справи і оцінює
кожний доказ окремо, та усі докази в
сукупності.

Позивачем не доведено обставини,
на які він посилався, як на підставу
своїх вимог, не відповідають фактичним
обставинам справи, вимогам діючого
законодавства та спростовуються
викладеним вище.

Усі доводи позивача, викладені в
позовній заяві та надані в судових
засіданнях судом досліджено, їм дана
належна оцінка, тому відхиляються як
необґрунтовані та недоведені та такі,
що не спростовують обставин справи.
Враховуючи наявні матеріали справи та
вимоги чинного законодавства України
суд прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позову.

Враховуючи приписи ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судові

витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод,
ст.ст.11,207,509,626,628,629,632,901,903 Цивільного
кодексу України, ст.ст.193
Господарського кодексу України,
ст.ст.32,33,34,43,49, 82 -85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові Обласного
комунального підприємства
"Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "Гоба" про
стягнення заборгованості за надані
послуги згідно договору №00666/00666
виконання робіт з технічної
інвентаризації від 08.05.13 в розмірі 2
276,23грн., із них: 2 092,76грн. основного
боргу та 183,47грн. пені.

Судові витрати залишити за позивачем,
Обласним комунальним підприємством
"Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації".

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.03.14.

Суддя
Булка В.І.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

Помічник судді Гандера М.В. 31.03.14