ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.03.14р. Справа № 904/930/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Компанія "РАЙЗ", м. Київ

до Приватного підприємства "АГРО-ФТ", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 328 572,00 грн. за договором
поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Від позивача: Кайнога Є.В., довіреність
№ 120 від 18.12.2013 р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Компанія "РАЙЗ" звернулося до
господарського суду з позовом про
стягнення з Приватного підприємства
"АГРО-ФТ" суми основного боргу у розмірі
308 230,72 грн., 3 % річних - 3 813,99 грн., пені - 16
527,29 грн. за договором поставки № 172/16
від 10.04.2013 р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням Відповідачем зобов'язань за
договором щодо своєчасної та повної
оплати вартості поставленого товару.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги, викладенні у позовній
заяві, у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку повноважного представника у
судове засідання, призначене для
розгляду справи не забезпечив. 24.03.2014р.
до канцелярії суду відповідачем надано
клопотання про відкладення розгляду
справи, у зв'язку з зайнятістю
представника відповідача в іншому
судовому засіданні.

Дане клопотання не підлягає
задоволенню, оскільки відповідач, як
юридична особа був повідомлений
належним чином про час та місце
розгляду справи та, відповідно до ст. 28
ГПК України надання повноважень на
представництво інтересів сторони у
процесі не обмежено будь-яким певним
колом осіб.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглянутись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленум
Вищого господарського суду України №
18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК).

Крім того, це вже друге судове
засідання, в яке відповідач не з'явився.
До того ж, в разі неможливості явки в
судове засідання представника,
відповідач міг надати письмовий відзив
на позов, в якому виклав би свої
заперечення та пояснення по суті спору,
чого останнім зроблено не було.

З врахуванням викладеного, суд вважає
за можливе розглянути справу за
наявними матеріалами відповідно до ст.
75 ГПК України, за відсутності
представника відповідача.

Ухвалою суду від 03.03.2014р. розгляд справи
відкладався до 25.03.2014р.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
подавалось.

У судовому засіданні 25.03.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, вислухавши
пояснення представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2013р. між Публічним акціонерним
товаристом «Компанія Райз» (далі -
Позивач, Постачальник) та Приватним
підприємством «Агро-ФТ» (далі -
Відповідач, Покупець) був укладений
договір поставки насіння на умовах 100%
передоплати № 172/16 (далі Договір),
відповідно до умов цього договору
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця насіння
сільськогосподарських культур (далі по
тексту товар) на умовах 100% передоплати,
а Покупець зобов'язується прийняти
товар і його ціну, сплативши за нього
визначену договором грошову суму (п. 1.1.
Договору).

Згідно п. 1.2. Договору найменування
товару, його кількість, номенклатура,
асортимент, ціна товару в гривнях та її
еквівалент в іноземній валюті, строк
поставки товару, а також, інші умови,
визначені крім тексту цього договору
також і в додатку, який є невід'ємною
частиною договору. У випадку, якщо
товар має нестандартну комплектацію,
вона наводиться в специфікації, що
викладено в додатку до договору.

Товар постачається на умовах
EXW(Інкотермс 2000), місце поставки та
отримання товару, вказане в графі
«Базис поставки» додатку до договору.
Ціна товару визначена в договорі на
умовах EXW. Датою переходу права
власності на товар по договору є дата
відвантаження товару з базисів
поставки постачальника (п. 1.4. Договору).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що
ціна товару вказана в додатках. Ціна
договору становить загальну ціну
товару, що передається за цим
договором. Сторони встановлюють ціну
товару в гривнях, а також визначають її
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, зазначеній в додатках. Ціна
договору є звичайною ціною та
становить (ціну) товару та суму
належних до сплати платежів.

У відповідності до п. 3.1. Договору
постачальник зобов'язаний письмово
повідомити покупця про прибуття товару
на склад Постачальника (допускається
повідомлення факсимільним зв'язком).
Таке повідомлення здійснюється також у
випадку, якщо Постачальник реалізує
своє право дострокової поставки товару
і товар поставляється раніше дати
поставки, вказаної у відповідній графі
додатків.

Згідно п. 3.2. Договору поставити товар
покупцю протягом 30 днів з моменту
отримання постачальником 100% оплати за
товар. У разі дострокової оплати товару
покупцем, постачальник залишає за
собою право на поставку товару у
строки, передбачені додатком до
договору.

Як свідчать матеріали справи, позивач
реалізував своє право поставки товару
без передоплати та поставив
відповідачу товар на суму 527 830,72 грн. за
наступними видатковими накладними:

- № ВН-10016-00884 від 31.05.2013р. на суму 42 280,22
грн.;

- № ВН-10016-01478 від 19.09.2013р. на суму 74
700,00 грн.;

- № ВН-10016-01477 від 25.09.2013р. на суму 62
250,00 грн.;

- № ВН-10016-01479 від 25.09.2013р. на суму 74
700,00 грн.;

- № ВН-10016-01481 від 25.09.2013р. на суму 80
302,50 грн.;

- № ВН-10016-01489 від 27.09.2013р. на суму 24
900,00 грн.;

- № ВН-10016-01490 від 27.09.2013р. на суму 84
349,00 грн.;

- № ВН-10016-01491 від 27.09.2013р. на суму 84
349,00 грн. (а.с. 16-22).

Отримання товару по вказаним накладним
підтверджується підписом
повноважного представника відповідача
за довіреністю (а.с. 23,24).

Відповідач, в свою чергу, за отриманий
товар розрахувався частково у сумі 219
600,00 грн., що підтверджується
банківськими виписками:

- від 30.08.2013р. на суму 27 390,00 грн.;

- від 03.09.2013р. на суму 72 210,00 грн.;

- від 11.10.2013р. на суму 20 000,00 грн.;

- від 01.11.2013р. на суму 20 000,00 грн.;

- від 05.11.2013р. на суму 25 000,00 грн. (а.с.
26-29) та платіжними дорученнями:

- № 987 від 02.12.2013р. на суму 30 000,00 грн.;

- № 998 від 09.12.2013р. на суму 25 000,00 грн. (а.с.
30-31).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника позивача, суд прийшов до
висновку про задоволення позову на
підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України, а саме цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
непередбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, є правовідносинами
поставки, які регулюються нормами
законодавства про поставку товару в
тому числі параграфом 3 глави 54
Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько -
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між
сторонами у справі суд кваліфікує як
взаємовідносини, що випливають із
договору поставки, згідно якого та в
силу ст. 712 Цивільного кодексу України,
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Доказів оплати залишившоїся суми боргу
відповідач суду не надав, доводи
позивача належними та допустими
доказами, не спростував, отже, позовні
вимоги в частині стягнення основної
заборгованості у сумі 308 230,72 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить
стягнути з відповідача пеню у сумі 16
527,29 грн., 3 % річних у сумі 3 813,99 грн. за
період з 19.09.2013р. по 03.02.2014р.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що
покупець несе відповідальність за
прострочення з оплатою вартості
товару, сплачуючи пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла на відповідний момент, від суми
простроченого платежу.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

За вимогами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді сплати
неустойки.

Як пояснив позивач, враховуючи, що
відповідач передоплату не здійснив,
нарахування штрафних санкцій
позивачем здійснюється з дня поставки
товару.

Згідно п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" якщо у договорі
або законі не встановлено строку
(терміну), у який повинно бути виконано
грошове зобов'язання, судам необхідно
виходити з приписів частини другої
статті 530 ЦК України.

Цією нормою передбачено, між іншим, і
можливість виникнення обов'язку
негайного виконання; такий обов'язок
випливає, наприклад, з припису частини
першої статті 692 ЦК України, якою
визначено, що покупець за договором
купівлі-продажу повинен оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу.

При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору.

Крім того, згідно інформаційного листа
ВГСУ від 29.04.2013р. № 01-06/767/2013 строк
виконання грошового зобов'язання, що
випливає з правовідносин
купівлі-продажу та поставки,
встановлений спеціальною нормою
статті 692 ЦК України та не може
ставитися в залежність від звернення
кредитора до боржника з вимогою в
порядку частини другої статті 530 ЦК
України.

При цьому наявність у відповідача
зобов'язання щодо проведення платежів
за отриманий товар випливає
безпосередньо зі змісту частини першої
статті 692 ЦК України, а не ставиться в
залежність від звернення до нього з
окремою вимогою в порядку частини
другої статті 530 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За таких обставин факт отримання
товару відповідачем і видаткові
накладні, надані позивачем на
підтвердження своїх вимог, є
самостійними підставами для
виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар (див. постанову Вищого
господарського суду України від
20.09.2012р. № 12/5026/556/2012).

На підставі викладеного нарахування
пені в період з 19.09.2013р. по 03.02.2014р. є
правомірним, обґрунтованим та підлягає
задоволенню у сумі 16 527,29 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

3% річних за період з 19.09.2013р. по 03.02.2014р.
включно становлять 3 813,99 грн. та
підлягають стягненню.

На підставі викладеного, позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі, з стягненням з
відповідача на користь позивача
основного боргу у розмірі 308 230,72 грн.,
пені - 16 527,29 грн., 3% річних - 3 813,99 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір слід покласти на відповідача.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22,
33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства
«Агро-ФТ» (49010, м. Дніпропетровськ, вул.
Академіка Лазаряна, 9, кв. 57, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Компанія
«Райз» (03115, м. Київ, проспект Перемоги,
121-В, ) основного боргу -
308 230,72 грн. (триста вісім тисяч двісті
тридцять грн. 72 коп.), пені - 16 527,29 грн.
(шістнадцять тисяч п'ятсот двадцять сім
грн. 29 коп.), 3% річних - 3 813,99 грн. (три
тисячі вісімсот тринадцять грн. 99 коп.);
витрат по сплаті судового збору - 8 368,53
грн. (вісім тисяч триста шістдесят
вісім грн. 53 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя Н.Г. Назаренко

Дата підписання рішення, оформленого
відповідно до вимог ст. 84 ГПК України, -
27.03.2014р.