КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Справа№
5011-53/15430-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

за участю секретаря судового засідання
Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - Грищенко О.Р., дов.
б/н від 12.12.2012 року;

від відповідача - Чернецький О.Я.,
дов. № Д14/000/2 від 02.01.2014 року;

Шепель В.Г., дов.
№ Д14/000/1 від 02.01.2014 року.

перевіривши матеріали

апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сервісно-

будівельна фірма
«СІЕНДЖІ»

на рішення Господарського суду
міста Києва

від 03.12.2013 року

у справі № 5011-53/15430-2012 (суддя
Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сервісно-

будівельна фірма
«СІЕНДЖІ»

до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-

енергетична
компанія «ІТЕРА УКРАЇНА»

про стягнення 662 035, 16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.02.2013 року по справі №
5011-53/15430-2012 позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервісно-будівельна
фірма «СІЕНДЖІ» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-енергетична компанія
«ІТЕРА УКРАЇНА» про стягнення
заборгованості у сумі 662 035,16 грн.
задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.2013 року по
справі № 5011-53/15430-2012 рішення
Господарського суду міста Києва від
11.02.2013 року скасовано у частині
задоволення вимог про стягнення
неустойки у сумі 75 965,75 грн.

Постановою Вищого господарського суду
України від 07.10.2013 року по справі №
5011-53/15430-2012 постанову Київського
апеляційного господарського суду від
22.05.2013 року та рішення Господарського
суду міста Києва від 11.02.2013 року
скасовано повністю та передано до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 03.12.2013 року по справі №
5011-53/15430-2012 у задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервісно-будівельна
фірма «СІЕНДЖІ» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-енергетична компанія
«ІТЕРА УКРАЇНА» про стягнення 662 035, 16
грн. відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервісно-будівельна
фірма «СІЕНДЖІ» звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду міста Києва від
03.12.2013 року по справі № 5011-53/15430-2012
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі і стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-енергетична компанія
«ІТЕРА УКРАЇНА» заборгованість за
Генеральним договором від 05.05.2008 року №
003-08-25 в загальній сумі 662 035, 16 грн., у
тому числі: 550 398, 17 грн. основного боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції, 75 965, 76 грн. неустойки, 35 671, 23
грн. 3% річних, а також судові витрати.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року
справу було прийнято до провадження в
складі головуючого судді Ткаченка Б.О.,
суддів: Зеленіна В.О., Синиці О.Ф. та
призначено до розгляду на 12.02.2014 року.

11.02.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-енергетична компанія
«ІТЕРА УКРАЇНА» надійшов відзив на
апеляційну скаргу, у якому відповідач
просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуване судове
рішення - без змін.

У судовому засіданні 12.02.2014 року було
оголошено перерву в розгляді справи до
12.03.2014 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
повного, всебічного та правильного
вирішення справи, а також невірно
застосовано норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
прийняття невірного рішення по суті
спору.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервісно-будівельна
фірма «СІЕНДЖІ» у поясненнях, наданих у
судовому засіданні, підтримав доводи,
викладені в його апеляційній скарзі,
просив суд рішення Господарського суду
міста Києва від 03.12.2013 року по справі №
5011-53/15430-2012 скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представники Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-енергетична компанія
«ІТЕРА УКРАЇНА» у поясненнях, наданих у
судовому засіданні, заперечували проти
доводів апелянта, викладених в
апеляційній скарзі, просили суд
відмовити в задоволенні скарги та
залишити без змін оскаржуване судове
рішення місцевого господарського суду
як таке, що прийняте з повним, всебічним
та об'єктивним з'ясуванням обставин,
які мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

05.05.2008 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сервісно-будівельна
фірма «СІЕНДЖІ» (далі - позивач, ТОВ
«СБФ «СІЕНДЖІ») та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-енергетична компанія
«ІТЕРА УКРАЇНА» (далі - відповідач, ТОВ
«ТЕК «ІТЕРА Україна») було укладено
Генеральний договір № 003-08-25 (далі -
Генеральний договір).

За умовами Генерального договору
відповідач зобов'язався:

- виконати за замовленням позивача
підготовчі роботи щодо проектування
оптимальної схеми розміщення мережі
АГНКС (автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій) на умовах, передбачених
Додатком № 1 до цього договору (п. 2.1.1);

- систематизувати та передати позивачу
динаміку завантаження та результати
продажу стиснутого природного газу
(обсяги метану, ціна, виручка,
найменування клієнтів, діяльність
транспортних засобів та ін.) на
будь-якій з АГНКС позивача,
експлуатацію якої було розпочато у
поточному, 2008 році (Довідка
завантаження АГНКС) на умовах,
передбачених Додатком № 2 до цього
договору (п. 2.1.2);

- передати позивачу власну інформацію у
сфері ефективної співпраці із
проектними організаціями в галузі
будівництва та експлуатації АГНКС
(Проектна інформація) на умовах
окремого договору, який є Додатком № 3
до цього договору (п. 2.1.3);

- передати позивачу права
інтелектуальної власності на належній
їй торговельні марки (бренди) «ІТЕРА»
(на українській мові), «ИТЕРА» (на
російській мові) та «ITERA» (на
англійській мові) на умовах окремого
ліцензійного договору, який є Додатком
№ 4 до цього договору (п. 2.1.4);

- надати позивачу рекламні послуги
(Рекламні послуги) на умовах окремого
договору, який є Додатком № 5 до цього
договору (п. 2.1.5);

- надати позивачу агентські послуги із
залучення клієнтів-замовників
будівництва АГНКС (Агентські послуги)
на умовах договору, який є Додатком № 6
до цього договору (п. 2.1.6).

Згідно з п.2.3.1 Генерального договору
позивач зобов'язався прийняти та
оплатити на умовах цього договору
роботи та послуги надані відповідачем.

Відповідно до п. 3.1.1 Генерального
договору зобов'язання, передбачені
пунктами 2.1.1, 2.1.4 - 2.1.6, повинні у повному
обсязі бути виконані протягом 3 (трьох)
років з моменту підписання сторонами
відповідних Додатків до цього договору
з урахуванням особливостей та
застережень, передбачених цими
договорами.

Пунктом 3.1.2 Генерального договору
передбачено, що зобов'язання,
передбачені пунктами 2.1.2 та 2.1.3, повинні
у повному обсязі бути виконані не
пізніше 31.12.2008 року.

Як передбачено п. 3.3 Генерального
договору, сторони мають право на
дострокове розірвання цього договору
та Додатків до нього за мотивами зміни
економічної ситуації у країні,
безперспективності та недоцільності
виконання робіт та надання послуг за
цим договором, а також у випадку
неможливості здійснення своєї
діяльності на принципах самоокупності
та самофінансування; у цьому випадку
кожна із сторін зобов'язана письмово
повідомити другу сторону за 2 робочих
дні.

За умовами п. 3.4 Генерального договору,
якщо для будь-якої із сторін стане
очевидним, що робота та/або послуги за
цим договором не може бути виконана
належним чином, сторони також мають
право відмовитися від договору в
цілому або в частині.

Пунктами 4.1-4.6 Генерального договору
передбачено вартість окремих видів
робіт та послуг, визначених у пунктах
2.1.1 - 2.1.6 цього договору.

Зокрема, п. 4.2 Генерального договору
сторони погодили, що вартість Динаміки
завантаження АГНКС, передбаченої п. 2.1.2
цього договору, становить 500 000,00 грн.

Загальна ціна Генерального договору,
відповідно до п. 4.7, становить 5 442 500,00
грн., крім того ПДВ (податок на додану
вартість) 1 088 500,00 грн., разом з ПДВ 6 533
000,00 грн.

Договірна ціна, згідно з п. 4.9 та п. 4.10
Генерального договору, є твердою та
включає плату за виконану роботу та
відшкодування усіх можливих витрат
відповідача з ПДВ (робоча сила,
сировина, матеріали, енергія усіх
видів, конструкції, вироби,
устаткування на умовах DDP, оплата
витрат на відрядження тощо).

Позивач перераховує відповідачу
протягом 15-ти банківських днів з дня
набрання чинності цим договором аванс
у розмірі 1 250 000,00 грн., крім того ПДВ у
сумі 250 000,00 грн., разом з ПДВ 1 500 000,00 грн.
(п. 4.11 Генерального договору).

Відповідно до п. 4.13 Генерального
договору, решта коштів, належних до
виплати відповідачу за цим договором,
оплачується на умовах передоплати до
виконання робіт та надання послуг.
Протягом 10-ти банківських днів після
підписання сторонами Актів
передачі-приймання результатів робіт
та послуг, оформлених відповідно до
діючого законодавства України, сторони
зобов'язуються здійснити остаточні
розрахунки між собою у випадку , якщо
такі розрахунки не були завершені
раніше.

Згідно з п. 4.15 Генерального договору, у
випадках, визначених п. 3.3 та п. 3.4 цього
договору, сторони можуть повернути
одна одній все, що вони одержали на
виконання договору, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість.

Пунктами 5.1-5.3 Генерального договору,
передбачено порядок здачі-приймання
роботи, шляхом направлення
відповідачем позивачу проекту Акта
приймання-передачі виконаних робіт та
послуг разом з результатами та
матеріалами виконання; позивач
зобов'язаний розглянути надані
документи і підписати Акт
приймання-передачі виконаних робіт та
послуг або письмово заявити свої
претензії у визначені строки.

Умовами п. 6.4 Генерального договору
встановлено, якщо під час виконання
роботи стане очевидним, що вона не буде
виконана належним чином або у
передбачений Договором строк, позивач
призначає відповідачу строк для
усунення недоліків, а в разі
невиконання відповідачем цієї вимоги
може відмовитись від Договору,
достроково його розірвавши у
односторонньому порядку, та вимагати
відшкодування збитків.

Як передбачено п. 6.5 Генерального
договору, у разі його дострокового
розірвання з підстав, передбачених п.
6.4, розмір оплати робіт, фактично
виконаних відповідачем, до моменту
розірвання Договору, визначається за
погодженням Сторін в залежності від
можливості використання позивачем
частково виконаних робіт за
призначенням.

Генеральний договір, згідно п. 7.11,
вступає в силу з дати його підписання
сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, в
травні-серпні 2008 року позивач
перерахував відповідачу грошові кошти
в загальній сумі 6 531 000,00 грн., як
передплату з посиланням на Генеральний
договір.

02.06.2010 року позивач направив
відповідачу Повідомлення про відмову
від Генерального договору листом за №
04/10-18 та Вимогу про повернення авансу у
розмірі 6 531 000,00 грн. листом за № 04/10-17 (т.
1 а.с. 56-65).

У вказаних листах позивач
відмовляється від Генерального
договору на підставі, яка передбачена
Додатковою угодою до Генерального
договору від 05.05.2008 року.

Відповідач вимоги позивача про
повернення авансованих грошових
коштів не визнав та просив надати йому
вказані Додаткові угоди, оскільки в
нього вони відсутні та ним не
підписувались.

З огляду на вказане, позивач звернувся
до суду з вимогою про стягнення з
відповідача 500 000 грн. основного боргу, 75
965,76 грн. неустойки, 50 398,17 грн.
інфляційних втрат та 35 671,23 грн. 3 %
річних.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань та є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства; сторони
мають право укласти договір, в якому
містяться елементи різних договорів
(змішаний договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу
України, якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково. Підрядник має
право вимагати виплати йому авансу
лише у випадку та в розмірі,
встановлених договором.

Приписами ст. 849 Цивільного кодексу
України встановлено право замовника
відмовитись від договору у деяких
випадках, зокрема, якщо підрядник
своєчасно не розпочав роботу або
виконує її настільки повільно, що
закінчення її у строк стає явно
неможливим; якщо під час виконання
роботи стане очевидним, що вона не буде
виконана належним чином, та після
невиконання підрядником вимоги про
усунення недоліків у призначений
строк; а також у будь-який час до
закінчення роботи.

Відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу
України договір про надання послуг
може бути розірваний, у тому числі
шляхом односторонньої відмови від
договору, в порядку та на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або за домовленістю сторін;
порядок і наслідки розірвання договору
про надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Як визначено ч. 1 ст. 853 Цивільного
кодексу України, замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви він
втрачає право в подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
- п. 1 ст. 530 ЦК України.

Позивач, направляючи повідомлення про
розірвання Генерального договору,
посилається на невиконання робіт
відповідачем.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вже було зазначено п. 4.2.
Генерального Договору сторони
встановили, що вартість Динаміки
завантаження АГНКС, передбаченої п. 2.1.2
Договору, становить 500 000,00 грн.

Як вбачається з Додатку № 2 до
Генерального договору, 20.05.2008 року
відповідач передав, а позивач прийняв
Динаміку завантаження та результати
продажу стиснутого природного газу на
АГНКС «МЕНА».

Крім того, з доданих відповідачем до
матеріалів справи листів, які
адресовано позивачу та додатків до них,
вбачається, що відповідач виконав
роботи, передбачені п. 2.1.2 Генеральної
угоди, та направляв акти
приймання-передачі для підпису
позивачу (т.1 а.с. 130-147).

Вказані докази підтверджують
своєчасне та належне виконання
відповідачем п. 2.1.2 Генерального
договору.

У постанові Вищого господарського суду
України від 07.10.2013 року по справі №
5011-53/15430-2012 було зазначено, що «суд
першої інстанції послався на докази, а
саме на додаткові угоди від 05.05.2008 року
та від 31.12.2008 року до Генерального
договору № 003-08-25 від 05.05.2008 року, які не
були предметом дослідження та
наявність яких оспорюється
відповідачем». Вищим господарським
судом України у постанові було
зазначено необхідність усунення
процесуального порушення та
встановлення дійсності обставин.

Вказана необхідність виникла у зв'язку
з тим, що в Генеральному договорі та
додаткових угодах процедура
розірвання договорів у
односторонньому порядку різниться.

З матеріалів справи вбачається, що до
суду першої інстанції оригінали
додаткових угод до Генерального
договору надані на огляд не були. До
суду апеляційної інстанції також не
надавалися.

Відповідач не визнав та заперечив
підписання ним додаткової угоди до
Генерального договору № 003-08-25 від
05.05.2008 року, що підтверджується зокрема,
листами ТОВ «ТЕК «Ітера Україна», в
яких відповідач вимагав надати йому
примірник додаткової угоди від 05.05.2008
року.

З пояснень сторін вбачається, що 04.02.2011
року старшим слідчим в особливо
важливих справах СУ ГУМВС України в м.
Києві було винесено постанову про
порушення кримінальної справи,
об'єднання кримінальних справ в одне
провадження та прийняття об'єднаної
справи до свого провадження, в якій
зазначено, що з метою заволодіння чужим
майном, а саме коштами ТОВ «ТЕК «Ітера
Україна», шляхом обману невстановлені
слідством особи з числа посадових осіб
ТОВ «СБФ «СІЕНДЖІ» підробили додаткову
угоду від 05.05.2008 року до Генерального
договору № 003-08-25 від 05.05.2008 року (про
особливі умови виконання), укладеного
між ТОВ «ТЕК «Ітера Україна» та ТОВ
«СБФ «СІЕНДЖІ» з завідомо неправдивими
даними.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав вважати
Генеральний договір розірваним з
підстав, що визначені додатковою
угодою від 05.05.2008 року до цього договору
з огляду на не доведення позивачем
існування такої угоди, що, відповідно,
виключає стягнення сплачених грошових
коштів та неустойки.

Таким чином, Генеральною угодою № 003-08-25
від 05.05.2008 року передбачений інший
порядок та умови її розірвання ніж той,
що зазначений в додатковій угоді від
05.05.2008 року, на яку посилається позивач.

З п. 6.4 Генерального договору
вбачається, що якщо під час виконання
роботи стане очевидним, що вона не буде
виконана належним чином або у
передбачений Договором строк, позивач
призначає відповідачу строк для
усунення недоліків, а в разі
невиконання відповідачем цієї вимоги
може відмовитись від Договору,
достроково його розірвавши у
односторонньому порядку, та вимагати
відшкодування збитків.

Як передбачено ч. 4 ст. 849 ЦК України,
замовник має право у будь-який час до
закінчення роботи відмовитися від
договору підряду, виплативши
підрядникові плату за виконану частину
роботи та відшкодувавши йому збитки,
завдані розірванням договору.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем було сплачено грошові кошти
у розмірі 500 000,00 грн. на виконання саме
п. 4.2 Генерального договору, оскільки
решта пунктів договору передбачає інші
розміри сплати, які й були перераховані
позивачем.

З огляду на не доведення позивачем
факту укладення додаткової угоди від
05.08.2013 року до генерального договору №
003-08-25 від 05.05.2008 року, та виконання
відповідачем п. 2.1.2 Генерального
договору, що встановлено вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
на підставах, на які посилається
позивач.

Щодо посилання позивача на нотаріально
посвідчену заяву від 19.02.2013 року
колишнього директора ТОВ «ТЕК «Ітера
Україна» ОСОБА_6, колегія суддів
зазначає наступне.

По-перше, достовірність відомостей, що
були викладені колишнім директором ТОВ
«ТЕК «Ітера Україна» ОСОБА_6
матеріалами справи не підтверджується.

По-друге, ст. 78 Закону України «Про
нотаріат» визначено, що нотаріус,
посадова особа органу місцевого
самоврядування, начальник установи
виконання покарань засвідчують
справжність підпису на документах,
зміст яких не суперечить законові і які
не мають характеру угод та не містять у
собі відомостей, що порочать честь і
гідність людини. На угоді може бути
засвідчена справжність підпису особи,
що підписалась за іншу особу, яка не
могла це зробити власноручно внаслідок
фізичної вади, хвороби або з інших
поважних причин. Нотаріус, посадова
особа органу місцевого самоврядування,
засвідчуючи справжність підпису, не
посвідчують факти, викладені у
документі, а лише підтверджують, що
підпис зроблено певною особою.

Отже, колегією не приймається як
належний доказ надана позивачем заява
від 19.02.2013 року ОСОБА_6 як доказ факту
укладення додаткової угоди від 05.05.2008
року до Генерального договору з огляду
на її нотаріальне посвідчення,
оскільки нотаріусом лише було
засвідчено справжність підпису
вказаної особи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли свого підтвердження
під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.12.2013 року по справі №
5011-53/15430-2012 прийнято з повним та
всебічним дослідженням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сервісно-будівельна фірма «СІЕНДЖІ»
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 99, 101 - 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сервісно-будівельна фірма «СІЕНДЖІ»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
03.12.2013 року по справі № 5011-53/15430-2012
залишити без змін.

2. Матеріали справи № 5011-53/15430-2012
повернути до Господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 17.03.2014
року.