КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р. Справа№ 910/15136/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Кондес Л.О.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача не з'явився;

від відповідача Харахондя А.О. дов. від
02.01.2014 №020114-07/С;

від третьої особи не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Арсенал
Страхування"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 (підписане 13.12.2013)

у справі №910/15136/13 (суддя Гавриловська
І.О.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія

"Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Арсенал
Страхування"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача ОСОБА_3

про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу в сумі
15 277,12 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 позов Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група"
(далі - позивач) до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Арсенал Страхування" (далі -
відповідач), третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу в сумі 15 277,12 грн задоволено
повністю.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 15 277,12 грн страхового
відшкодування в порядку регресу та 1
720,50 грн витрат на сплату судового
збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
відмовити ПрАТ СК "Українська страхова
група" у задоволенні позовних вимог в
повному обсязі. Вважає рішення
незаконним, необґрунтованим, прийнятим
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, та таким, що
не відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Апеляційна
скарга мотивована тим, що судом першої
інстанції не взято до уваги те, що спір
між сторонами виник в різниці
розрахунку фактичної ринкової
вартості пошкодженого транспортного
засобу після ДТП; не призначено судову
експертизу з метою визначення
фактичної ринкової вартості
пошкодженого транспортного засобу.
Крім того, відповідач оспорює звіт від
19.01.2013 №51812-1 про оцінку працездатних
частин автомобіля, вважає його таким,
що не заслуговує на увагу.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 07.02.2014 для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Рябуха В.І., судді
Кондес Л.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.02.2014
відновлено строк на подання
апеляційної скарги, прийнято її до
розгляду та порушено апеляційне
провадження, розгляд справи призначено
на 05.03.2014. Дану ухвалу надіслано
відповідно до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20.02.2013 №28. Доказами
належного повідомлення сторін про час
і місце розгляду справи є повідомлення
про вручення поштового відправлення
(ухвали від 07.02.2014) позивачу - 10.02.2014,
відповідачу - 11.02.2014, третій особі
поштове повідомлення не вручено
(повернуте за закінченням
встановленого строку зберігання),
долучені до матеріалів справи.

13.02.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду представник
позивача подав заяву, в якій просить
розглядати справу за відсутності
представника.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2014 розгляд
справи відкладено на 26.03.2014.

24.03.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду представник
позивача подав заяву, в якій просить
розглядати справу за відсутності
представника.

У судовому засіданні 26.03.2014 представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Представники позивача та третьої особи
у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представника відповідача,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката) (ст.990 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
17.12.2010 між позивачем (страховик) та
ОСОБА_3 (страхувальник) укладено
договір №28-2809-4001 добровільного
страхування наземного транспортну
(далі - договір), предметом якого є
майнові інтереси страхувальника, що не
суперечать закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням наземним транспортним
засобом - Kia Cerato, державний номер НОМЕР_1.

У довідці Управління
Державтоінспекції Головного
управління МВС України в м. Києві
зазначено, що ОСОБА_4 є учасником ДТП, що
сталась 04.12.2011, та за наслідками якої
автомобіль Kia Cerato, державний номер
НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

Згідно відомості №8922265 про
дорожньо-транспортну пригоду 04.12.2011
сталась ДТП - зіткнення автомобіля Kia
Cerato, державний номер НОМЕР_1 (належить
ОСОБА_3, водій ОСОБА_4) з автомобілем
Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 (належить ОСОБА_5,
водій ОСОБА_6), внаслідок порушення
водієм легкового автомобіля Chevrolet Aveo
правил маневрування .

Відповідно до звіту від 29.12.2011 №51812 про
оцінку транспортного засобу, який був
складений представником ТОВ
"Асистанська компанія "Українська
служба допомоги" Якимчуком А.О.,
матеріальний збиток, завданий власнику
автомобіля Kia Cerato, державний номер
НОМЕР_1, в результаті його пошкодження
при ДТП становить 86 222,88 грн (разом з
ПДВ).

Представником ТОВ "Асистанська
компанія "Українська служба допомоги"
Якимчуком А.О. також складено звіт від
19.01.2012 №51812-1 про оцінку працездатних
складових частин автомобіля Kia Cerato,
державний номер НОМЕР_1, та встановлена
їх вартість у сумі 25 605,00 грн.

Слід зазначити, що виконання
дослідження легкового автомобіля
доручено експерту-оцінювачу з вищою
освітою, з кваліфікацією оцінювача
дорожніх транспортних засобів
(свідоцтво Фонду державного майна
України від 04.10.2008 №6351), свідоцтвом про
реєстрацію в Державному реєстрі
оцінювачів від 24.10.2008 №6957, та стажем
роботи з 2009 року.

На підставі заяви страхувальника про
настання страхового випадку від 06.12.2011
та зазначених вище звітів, позивач
склав страховий акт від 23.01.2012
№ДККА-12795, відповідно до якого виплаті
підлягає 60 347,88 грн страхового
відшкодування.

Позивач перерахував ОСОБА_3 60 347,88 грн
(отримувачем у видатковому касовому
ордері від 26.01.2012 вказаний ОСОБА_8, який
діяв на підставі довіреності від
ОСОБА_3, виданої та посвідченої
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
19.01.2011).

16.12.2011 постановою Святошинського
районного суду м. Києва у справі №3-9819/11
винним у скоєні ДТП визнано ОСОБА_6
водія легкового автомобіля Chevrolet Aveo,
номерний знак НОМЕР_3.

Слід врахувати, що преюдиціальне
значення для господарського суду мають
вирок суду з кримінальної справи, що
набрав законної сили, щодо певних подій
та ким вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, щодо фактів, які встановлені
судом. В інших випадках питання щодо
вини конкретних осіб вирішується
господарським судом самостійно за
результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому
числі матеріалів слідчих органів
(аналогічна правова позиція викладена
в п. 4 роз'яснення Вищого арбітражного
суду України від 01.04.1994 № 02-5/215).

Отже, дії водія ОСОБА_6, що керував
автомобілем Chevrolet Aveo, номерний знак
НОМЕР_3, знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку зі
скоєнням ДТП, за якої було заподіяно
шкоду автомобілю Kia Cerato, державний
номер НОМЕР_1.

Оскільки цивільна відповідальність
власника автомобіля Chevrolet Aveo, номерний
знак НОМЕР_3, ОСОБА_5 застрахована у ПрАТ
„СК „Арсенал Страхування", згідно
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА/4071837, позивач звернувся до
ПрАТ „СК „Арсенал Страхування" з
заявою від 11.12.2012 №11/4273 про стягнення
заборгованості, в якій просив
відшкодувати в порядку регресу 60 347,88
грн.

Відповідач перерахував на
розрахунковий рахунок позивача лише
частину суми страхового відшкодування,
а саме 34 222,88 грн.

Позивач звернувся до відповідача з
листом №11/4774, в якому просив надіслати
документ, на підставі якого
здійснювалась виплата страхового
відшкодування, страховий акт та
розрахунок розміру страхового
відшкодування з поясненнями різниці у
виплаті.

У відповідь на лист відповідач надав
розрахунок суми страхового
відшкодування за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів на території України від 08.06.2011
№АА/4071837, за яким сума страхового
відщкодування дорівнює різниці між
вартістю ТЗ до і після ДТП, за
вирахуванням 500,00 грн франшизи та
становить 34 222,88 грн.

Позивач не погодився з частковою
сплатою страхового відшкодування в
порядку регресу та звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача 15
277,12 грн.

Судом першої інстанції позовні вимоги
задоволено повністю, з чим колегія
суддів погоджується з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки (з даною статтею Кодексу
кореспондується ст.27 Закону України
"Про страхування").

Частини 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначають,
що джерелом підвищеної небезпеки є -
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання...тощо, що створює підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб; шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

У частині 1 ст. 1188 ЦК України зазначено,
що шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Отже, підставою для звернення
страховика з регресною вимогою є саме
виконання ним обов'язку з
відшкодування шкоди за іншу особу.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування" страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і, з
настанням якої, виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

У статті 3 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" зазначено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України (ст. 29 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів").

Як визначено в абз. 1 п. 36.4 ст. 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів" виплата
страхового відшкодування (регламентна
виплата) здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Визначаючи розмір заподіяння шкоди при
страхуванні наземного транспорту, суди
у разі виникнення спору щодо
визначення розміру заподіяної шкоди
виходять із фактичної (реальної) суми,
встановленої висновком судової
автотоварознавчої експертизи, або
відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля (лист
Верховного Суду України від 19.07.2011
"Судова практика розгляду цивільних
справ, що виникають з договорів
страхування").

Таким чином, страхова компанія винної
особи за полісом обов'язкового
страхування відшкодовує оцінену шкоду,
тобто розмір шкоди, який було
встановлено у відповідному акті,
складеному суб'єктом оціночної
діяльності.

Враховуючи наявність в матеріалах
справи доказів для відшкодування шкоди
в порядку регресу, звертаючи увагу на
відсутність доказів перерахування
доплати страхового відшкодування
відповідачем позивачу, з огляду на
викладене вище, колегія суддів дійшла
висновку про правомірність
задоволення судом першої інстанції
позовних вимог.

Стосовно доводів апеляційної скарги
колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" встановлено, що звіт про
оцінку майна є документом, що містить
висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність",
проведення оцінки майна є обов'язковим
у випадку визначення збитків або
розміру відшкодування у випадках,
встановлених законом.

Розрахунок зношеності проводиться
відповідно до Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів (КТЗ),
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фондом державного
майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі -
Методика).

Згідно з вимогами пунктів 3.1, 3.3, 3.4, 3.9
Методики визначення вартості
матеріального збитку (реальні збитки) з
урахуванням фізичного зносу та витрат,
яких зазнає чи може зазнати власник для
відновлення свого порушеного права
користування колісним транспортним
засобом (втрати товарної якості),
здійснюється на підставі аналізу цін
продажу (пропозиції) КТЗ, ідентичних
або аналогічних оцінюваному на
первинному чи вторинному ринках.

Відповідно до п. 4.3 Методики за
результатами оцінки оцінювач складає
звіт про оцінку КТЗ, в якому
зазначається інформація, передбачена
п. 4.4.

Твердження відповідача, що суд першої
інстанції зобов'язаний був призначити
судову експертизу, не приймається
колегією суддів до уваги з огляду на
наступне.

Суд вправі призначити судову
експертизу в порядку, передбаченому
статтею 41 ГПК України, при наявності
клопотання сторін або сумнівів щодо
фактичного розміру збитків, завданих
пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не заявляв клопотання про
проведення судової експертизи для
визначення вартості транспортного
засобу після ДТП.

З огляду на вище викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
стягнення з відповідача страхового
відшкодування в порядку регресу в сумі
15 277,12 грн.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 09.12.2013 у даній
справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Арсенал Страхування"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
09.12.2013 у справі №910/15136/13 - без змін.

2. Матеріали справи №910/15136/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Л.О. Кондес

Л.М. Ропій