ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" березня 2014 р.Справа № 924/152/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом заступника прокурора м.
Хмельницького в інтересах держави в
особі Хмельницької міської ради,
м.Хмельницький та Міського
комунального підприємства
„Хмельницьктеплокомуненерго",

м. Хмельницький

до Концерну „Військторгсервіс", м. Київ
в особі Хмельницької філії Концерну
„Військторгсервіс",

м. Хмельницький

про стягнення 184 617,65 грн., з яких 180 691,15
грн. суми основного боргу за спожиту
теплову енергію, 566,79 грн. інфляційних
витрат, 2 413,76 грн. 3 % річних та 945,95 грн.
пені

За участю представників сторін:

від позивача-1: Крамар А.В. - за
довіреністю №02-15-1299 від 13.12.2010 р.;

від позивача-2: Прокопова Т.В. - за
довіреністю №13/02 від 03.01.2014 р.;

від відповідача: Малімон В.М. - за
довіреністю №320 від 04.02.2014 р.;

за участю Мартинюк Ю.М. - прокурора
відділу прокуратури м. Хмельницького

Рішення приймається 24.03.2014р., оскільки в
засіданні суду 17.03.2014р. оголошувалась
перерва.

В судовому засіданні 24.03.2014р. оголошено
вступну і резолютивну частину рішення
згідно ст.85 ГПК України.

Суть спору: Заступник прокурора м.
Хмельницького звернувся до суду із
позовом в інтересах держави в особі
Хмельницької міської ради, м.
Хмельницький та Міського комунального
підприємства
„Хмельницьктеплокомуненерго", м.
Хмельницький до Концерну
„Військторгсервіс", м. Київ в особі
Хмельницької філії Концерну
„Військторгсервіс", м. Хмельницький
про стягнення 184 17,65 грн., з яких 180 691,15
грн. суми основного боргу за спожиту
теплову енергію, 566,79 грн. інфляційних
витрат, 2 413,76 грн. 3 % річних та
945,95 грн. пені за неналежне виконання
умов договору на постачання теплової
енергії №2118/651 від 15.10.2008 року.

Позивач-2 (МКП
„Хмельницьктеплокомуненерго") у
поданому суду додатковому письмовому
поясненні від 17.03.2014р. повідомив, що
станом на 01.02.2013р. заборгованість
відповідача за послуги з
теплопостачання становила 278 377,69 грн.,
яка стягувалась згідно рішень
господарського суду Хмельницької
області №21/5025/664/12 від 01.08.2012 р. та №
924/332/13-г від 30.05.2013р. На виконання
вказаних судових рішень за період з
01.02.2013 по 01.12.2013 р. відповідачем погашено
заборгованість в сумі 78 334,57 грн. згідно
поданих платіжних доручень.

При цьому, відповідачу за спожиту
теплову енергію за період з 01.02.2013р. по
01.01.2014 р. було нараховано 180 691,15 грн., з
яких оплачено 0,00 грн.

Таким чином, позивач-2 стверджує, що
розмір заявлених позовних вимог за
період з 01.02.2013 по 01.01.2014 р., з
урахуванням суми основного боргу 180 691,15
грн., індексу інфляції 566,79 грн., 3% річних
2 413,76 грн. та пені 945,95 грн., становить 184
617,65 грн. Вказану заборгованість
просить стягнути із відповідача.

Відповідач згідно поданої заяви за
вих.№43 від 10.02.2014 р. повідомив, що
заборгованість виникла у зв'язку із
несвоєчасним фінансуванням МО України
за надані послуги із прання білизни
Хмельницької Філії Концерну
„Військторгсервіс". Станом на 01.02.2014 р.
сума заборгованості перед філією
становить 231 тис.грн.

Як зазначає відповідач, станом на 01.02.2014
р. ХФ Концерну „Військторгсервіс"
проплачено МКП
„Хмельницьктеплокомуненерго" кошти в
сумі 22 тис.грн. згідно платіжних
доручень №13038 від 13.01.2014 р., №13052 від
21.01.2014 р., №13095 від 03.02.2014 р., №13108 від
10.02.2014 р., №13107 від 10.02.2014 р. Крім того, як
зазначає відповідач, згідно даних
бухгалтерського обліку ХФ Концерну
„Військторгсервіс" в 2013 році філією
проплачено МКП
„Хмельницьктеплокомуненерго" кошти в
сумі 98 555,16 грн., що підтверджується
Актом звірки взаєморозрахунків. А по
даних МКП
„Хмельницьктеплокомуненерго" - в
довідці про плату за надані послуги по
тепловій енергії в період з 01.01.2013 р. по
01.12.2013 р. вказана сума 48 034,57 грн.

Враховуючи, те що несвоєчасна оплата за
надану теплову енергію утворилась не з
вини ХФ Концерну „Військторгсервіс"
відповідач, просить суд не
нараховувати суми штрафних санкцій,
інфляційних та пені.

Прокурор в засідання суду 24.03.2014р.
прибув, позовні вимоги підтримав та
наполягає на задоволенні позову.

Представники позивача-1 та позивача-2 в
засідання суду 24.03.2014р. прибули, просили
про стягнення заборгованості із
відповідача в загальній сумі 184 617,65 грн.

Представник відповідача в засідання
суду 24.03.2014р. прибув, повідомив про те,
що заборгованість виникла по причині
недофінансування із бюджету та важким
матеріальним становищем відповідача.

Розглянувши матеріали справи судом
встановлено:

15.10.2008р. між Міським комунальним
підприємством
„Хмельницьктеплокомуненерго" м.
Хмельницький (Енергопостачальна
організація) та Концерном
"Військторгсервіс" в особі
Хмельницької філії Концерну
„Військторгсервіс" м. Хмельницький
(Споживач) укладений договір на
постачання теплової енергії №2118/651,
згідно з яким позивач постачає
відповідачу теплову енергію у
відповідності до умов укладеного
договору.

Відповідно до п.1.1 договору
енергопостачальна організація
(позивач) бере на себе зобов'язання
постачати споживачеві (відповідачу)
теплову енергію в потрібних йому
обсягах, а споживач зобов'язується
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Кількість і обсяги теплової енергії
визначаються в додатку №1 до договору,
який є невід'ємною частиною договору і
поновлюється в залежності від зміни
характеристики тепловикористовуючого
об'єкта, виробничої діяльності
споживача тощо (п. 2.1. договору).

Споживач теплової енергії
зобов'язується: виконувати умови та
порядок оплати спожитої теплової
енергії в обсягах і в терміни, які
передбачені договором (п. 3.2.2 договору).

Енергопостачальна організація
зобов'язується забезпечувати
постачання теплової енергії споживачу
в обсягах згідно з договором.
Повідомляти споживача письмово або в
засобах масової інформації про зміну
тарифів. Здійснювати перевірку роботи
приладів обліку та стану
теплоспоживального обладнання
споживача не рідше одного разу в шість
місяців. (п. 4.2.1. - п. 4.2.3 договору).

Відповідно до п. 5.1. договору облік
споживання теплової енергії
проводиться за приладами обліку або
розрахунковим способом.

Пункт 5.3. договору передбачає обов'язок
споживача щомісячно подавати звіти
енергопостачальній організації про
фактичне споживання теплової енергії.

Розрахунок за теплову енергію, що
споживається, проводиться у грошовій
формі відповідно до встановлених
тарифів. Розрахунковим періодом є
календарний місяць. Оплата
використаної теплової енергії
здійснюється споживачем наступним
чином: попередня оплата в розмірі 50%
розрахункової місячної норми теплової
енергії до 15 числа поточного
(розрахункового) місяця; остаточні
розрахунки проводяться до 10 числа
місяця, наступного за розрахунковим
(розділ 6 договору).

За несвоєчасне виконання розрахунків
за теплову енергію - пеня в розмірі 0,5%
належної до сплати суми за кожен день
прострочення (п. 7.2.3 договору).

Договір набуває чинності з 15.10.2008р. та
діє до 31.12.2013р. Договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії про його припинення не буде
письмово заявлено однією із сторін
(розділ 10 договору). Договір підписано
представниками сторін та скріплено
печатками сторін.

15.10.2008р. на виконання умов договору між
сторонами підписано Додаток №1 до
договору №2118/651 від 15.10.2008р., за змістом
якого сторони погодили кількість і
обсяги теплової енергії, які
становлять 258,32 грн. за 2238,1(0,24) Гкал (сума
до оплати в ОП), 4,43 грн. на загальну
площу 361 кв.м. (сума до оплати КР), гарячу
воду за тарифом 12,96 грн. по лічильнику
та розрахунку.

Додаток №2 до договору №2118/651 від
15.10.2008р. містить акт розмежування
балансової належності
(експлуатаційної відповідальності) за
адресою магазин "Військторгсервіс" по
вул. Попова, 3.

На виконання умов договору між
сторонами підписано також додаток №3
до договору №2118/651 від 15.10.2008р., в якому
сторони визначили умови припинення
подачі теплової енергії.

В зазначеному додатку сторони
визначили, що однією з умов припинення
подачі теплової енергії є відсутність
протягом 10 днів оплати теплової
енергії у встановлені договором
терміни (п.1.3), а також інші дії
споживача, передбачені чинним
законодавством, які є підставою для
припинення подачі теплової енергії
(п.1.9).

У період дії договору проведено
перевірку системи централізованого
опалення, що підтверджується актом про
обстеження системи централізованого
опалення від 03.12.2008р. Також складено акт
розмежування балансової належності
(експлуатаційної відповідальності) за
адресою: вул. Купріна, 61.

08.10.2013р. між сторонами було підписано
угоду про внесення змін до договору про
надання послуг із теплопостачання від
15.10.2008р. №2118/651, відповідно до якої
опалювальна площа займаного
споживачем приміщення (приміщень)
складає 2 424,60 кв. м. Інші умови
вищевказаного договору залишаються
незмінними і сторони підтверджують по
них свої зобов'язання.

На виконання умов договору (із
врахуванням додатків та додаткової
угоди) позивачем-2 надавались послуги з
теплопостачання в приміщення, що
знаходяться у місті Хмельницькому по
вул. Майборського, 9, вул. Франка, 36/1, вул.
Майборського, 11, вул. Попова, 3, вул.
Майборського, 10, вул. Купріна, 61, вул.
Майборського, 15/1, вул. Козацька, 54, вул.
Майборського, 13 та направлялись до
оплати рахунки за надання послуг з
теплопостачання згідно затверджених
тарифів. З

Зокрема, позивачем-2 виставлено
відповідачеві до оплати рахунки №651
від 20.02.2013р., від 21.03.2013р., від 22.04.2013р., від
20.05.2013р., від 20.06.2013р., від 19.07.2013р., від
23.08.2013р., від 02.09.2013р., від 28.10.2013р., від
26.11.2013р., від 20.12.2013р. на загальну суму 180
691,15 грн.

Відповідач свої зобов'язання згідно
договору належним чином не виконав,
внаслідок чого станом за період з
лютий-грудень 2013р. утворилась
заборгованість в розмірі 180 691,15 грн., що
підтверджено розрахунком
заборгованості, актом звірки
розрахунків станом на 06.03.2014р.

У зв'язку із невиконанням відповідачем
зобов'язань по оплаті, заступник
прокурора в інтересах позивачів
звернувся до суду із позовом, згідно
якого просив стягнути із відповідача 184
17,65 грн., з яких 180 691,15 грн. суми
основного боргу за спожиту теплову
енергію, 566,79 грн. інфляційних витрат,
2413,76 грн. 3% річних та 945,95 грн. пені за
неналежне виконання умов договору на
постачання теплової енергії №2118/651 від
15.10.2008 року.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності судом враховується таке:

Відповідно до ст.ст.2, 29 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами прокурорів та їх
заступників, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. Прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. Прокурор, який бере
участь у справі, несе обов'язки і
користується правами сторони, крім
права на укладення мирової угоди.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу
України закріплено принцип свободи
договору, який передбачає, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Судом враховано, що між сторонами
15.10.2008р. укладено договір №2118/651 на
постачання теплової енергії.

Правовідносини, які виникли між
сторонами за своїм характером
являються господарськими, виходячи зі
змісту ст.ст.173, 174, ч.1, 2 ст.175
Господарського кодексу України, як
такі, що виникли з господарського
договору, і відповідно до ст.1 цього
Кодексу є предметом його регулювання.

До умов даного договору
застосовуються норми ст.714 ЦК України,
якими визначено, що за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу
застосовуються загальні положення
про купівлю-продаж, положення про
договір поставки, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 ЦК України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення міститься і у ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінського
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Як передбачено приписами ст.ст.525, 526
Цивільного кодексу України та ст.193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.19 Закону України "Про
теплопостачання" споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Судом враховується, що згідно п.1 ст.32
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" від 24.06.04р. плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 ЦК України).

Зі змісту укладеного договору на
постачання теплової енергії №2118/651 від
15.10.2008р. випливає, що позивач-2 (МКП
„Хмельницьктеплокомуненерго") взяв на
себе зобов'язання постачати
відповідачу теплову енергію в
потрібних йому обсягах, а останній
зобов'язується оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені цим договором.

Судом враховується, що позивачем-2 на
виконання умов договору відповідачу
надавались послуги з постачання
теплової енергії за період
лютий-грудень 2013р., що підтверджено
виставленими відповідачу для оплати
рахунками №651 від 20.02.2013р., від 21.03.2013р.,
від 22.04.2013р., від 20.05.2013р., від 20.06.2013р., від
19.07.2013р., від 23.08.2013р., від 02.09.2013р., від
28.10.2013р., від 26.11.2013р., від 20.12.2013р. на
загальну суму 180 691,15 грн.

Відповідно до п.6.3 договору сторони
погодили, що оплата використаної
теплової енергії здійснюється
споживачем наступним чином: - попередня
оплата в розмірі 50% розрахункової
місячної норми споживання теплової
енергії до 15 числа поточного
(розрахункового) місяця; - остаточні
розрахунки проводяться до 10 числа
місяця, наступного за розрахунковим.

Однак, відповідач своїх зобов'язань у
строк, визначений п.6.3 договору на
постачання теплової енергії №2118/651 від
15.10.2008р., не виконав, виставлені
позивачем рахунки №651 не оплатив.

Відповідно до пункту 2 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України №01-06/908/2012 від 13.07.2012р. -
відсутність бюджетних коштів,
передбачених у видатках Державного
бюджету України на відповідний рік, не
виправдовує бездіяльність органу
державної влади і не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення грошового зобов'язання.

З вищевикладеного вбачається, що
посилання відповідача на неналежне
фінансування Міністерством оборони
України не звільняє його від
необхідності виконання грошового
зобов'язання перед позивачем.

Із врахуванням вищевикладеного, суд
вважає заборгованість в сумі 180 691,15 грн.
такою, що узгоджується із матеріалами
справи та відповідає вимогам чинного
законодавства, тому є правомірною.

Крім того, відповідно до ст.230 ГК
України передбачено обов'язок учасника
господарських відносин сплатити
неустойку, штраф, пеню у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Виходячи із змісту ст.ст.546, 548,
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися у
відповідності до закону або умов
договору, зокрема, неустойкою, яку
боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.551 Цивільного кодексу
України, предметом неустойки може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті
231 ГК України якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір
пені, передбачений ст.1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.2.3 договору,
несвоєчасне виконання розрахунків за
теплову енергію - пеня в розмірі 0,5%
належної до оплати суми за кожен день
прострочення.

Згідно з п.7.2.3 договору з урахуванням
Закону України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" позивачем-2 нараховано та
заявлено до стягнення із відповідача
945,95 грн. пені за період з 10.07.2013р. по
01.01.2014р. враховуючи облікову ставку НБ
України за період прострочення.

Провівши нарахування суми пені судом
встановлено, що заявлена пеня
обрахована в межах можливого розміру, а
тому вимога про її стягнення підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Також, прокурором в інтересах
позивачів заявлено до стягнення із
відповідача три відсотки річних в сумі
2 413,76 грн. за період з 10.03.2013р. по 01.01.2014р.
та 566,79 грн. інфляційних витрат,
нарахованих за період з лютого по
грудень 2013р.

Провівши перерахунок заявленої до
стягнення суми 3% річних та інфляційних
втрат судом встановлено, що заявлені
суми нараховано правильно із
врахуванням фактичних обставин справи,
тому вимога про їх стягнення із
відповідача підлягає задоволенню.

Стаття 33 ГПК України встановлює
правило, відповідно до якого кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інших
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абз.1 ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Із врахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що позов заступник прокурора м.
Хмельницького підлягає частковому
задоволенню, а саме щодо стягнення із
відповідача на користь позивача-2 - МКП
„Хмельницьктеплокомуненерго" коштів в
сумі 184 17,65 грн., з яких 180 691,15 грн.
основного боргу за спожиту теплову
енергію, 566,79 грн. інфляційних витрат,
2413,76 грн. 3% річних та 945,95 грн. пені.

Щодо позовних вимог заступника
прокурора в інтересах держави в особі
Хмельницької міської ради, м.
Хмельницький про стягнення із
відповідача коштів в сумі 184 17,65 грн., з
яких 180 691,15 грн. основного боргу за
спожиту теплову енергію, 566,79 грн.
інфляційних витрат, 2413,76 грн. 3% річних
та 945,95 грн. пені, суд вважає за доцільне
відмовити.

В даному випадку судом приймається до
уваги, що позивач-1 (Хмельницька міська
рада) не є стороною договору на
постачання теплової енергії №2118/651 від
15.10.2008р. та права останньої
відповідачем не порушувались.

Враховуючи те, що позов заявлений
заступником прокурора в інтересах
позивачів, судовий збір підлягає
стягненню з відповідача в дохід
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.12, 33, 44, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов заступника прокурора м.
Хмельницького в інтересах держави в
особі Хмельницької міської ради, м.
Хмельницький та Міського комунального
підприємства
„Хмельницьктепло-комуненерго",
м.Хмельницький до Концерну
„Військторгсервіс", м. Київ в особі
Хмельницької філії Концерну
„Військторгсервіс", м. Хмельницький
про стягнення 184 617,65 грн., з яких 180 691,15
грн. суми основного боргу за спожиту
теплову енергію, 566,79 грн. інфляційних
витрат, 2 413,76 грн. 3 % річних та 945,95 грн.
пені задовольнити частково.

Стягнути із Концерну
„Військторгсервіс", м. Київ в особі
Хмельницької філії Концерну
„Військторгсервіс", м. Хмельницький
(вул. Майборського, 9, ) на
користь Міського комунального
підприємства
„Хмельницьктеплокомуненерго", м.
Хмельницький (вул. Пересипкіна, 5, ) 180 691,15 грн. (сто вісімдесят
тисяч шістсот дев'яносто одна гривня 15
коп.) основного боргу за спожиту
теплову енергію, 566,79 грн. (п'ятсот
шістдесят шість гривень 79 коп.)
інфляційних витрат, 2 413,76 грн. (дві
тисячі чотириста тринадцять гривень 76
коп.) 3 % річних, 945,95 грн. (дев'ятсот сорок
п'ять гривень 95 коп.) пені.

Видати наказ.

Стягнути із Концерну
„Військторгсервіс", м. Київ в особі
Хмельницької філії Концерну
„Військторгсервіс", м. Хмельницький
(вул. Майборського, 9, ) в
дохід Державного бюджету України (по
коду бюджетної класифікації 22030001, р/р
3002 УДКСУ у м.Хмельницькому, код
отримувача (код за ЄДРПОУ) 38045529, ГУ ДКУ у
Хмельницькій області, МФО 815013,
призначення платежу: „Судовий збір,
код 03500128") 3 692,35 грн. (три тисячі шістсот
дев'яносто дві гривні 35 коп.) судового
збору.

Видати наказ.

У позові заступника прокурора м.
Хмельницького в інтересах держави в
особі Хмельницької міської ради, м.
Хмельницький до Концерну
„Військторгсервіс", м. Київ в особі
Хмельницької філії Концерну
„Військторгсервіс", м. Хмельницький
про стягнення 184 617,65 грн., з яких 180 691,15
грн. суми основного боргу за спожиту
теплову енергію, 566,79 грн. інфляційних
витрат, 2 413,76 грн. 3 % річних та 945,95 грн.
пені відмовити.

Повне рішення складено 28.03.2014р.

Суддя
В.В. Магера

Віддрук. 3 прим.:

1-до справи;

2 - Прокуратура м. Хмельницького (вул.
Проскурівська, 63, м. Хмельницький, 29001) -
згідно заяви

3 - ХМКП „Хмельницьктеплокомуненерго"
(вул. Пересипкіна, 5, м. Хмельницький, 29009)
- згідно заяви