ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 березня 2014 року Справа № 904/4956/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Малетича
М.М.,суддів:Бакуліної С.В., Козир Т.П.,
Кота О.В., Панової І.Ю.розглянувши заяву
Комунального закладу
"Дніпропетровська міська
багатопрофільна клінічна лікарня №4"
Дніпропетровської обласної радипро
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 11.11.2013у
справі№904/4956/13за позовомДочірнього
підприємства
"Вітамін-Фарм"доКомунального закладу
"Дніпропетровська міська
багатопрофільна клінічна лікарня №4"
Дніпропетровської обласної радитретя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідачаДніпропетровська міська
радапровизнання договору оренди
нежитлових приміщень №186-УКВ/08 від
05.05.2008 продовженим на той самий строк,
на який він був укладений

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24.07.2013 у
справі №904/4956/13, залишеним без змін
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
26.09.2013, позов задоволено: визнано
договір оренди нежитлових приміщень
№186-УКВ/08 від 05.05.2008, укладений між
Дочірнім підприємством "Вітамін-Фарм"
та Комунальним закладом
"Дніпропетровська міська
багатопрофільна клінічна лікарня №4"
Дніпропетровської обласної ради,
продовженим на той самий строк, на який
він був укладений, а саме: на 4 роки 351
день (до 06 квітня 2018 року), на тих самих
умовах.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.11.2013 рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 24.07.2013 та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26.09.2013 залишено
без змін.

Комунальний заклад "Дніпропетровська
міська багатопрофільна клінічна
лікарня №4" Дніпропетровської обласної
ради звернувся із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
11.11.2013 у справі №904/4956/13, у якій просить
зазначену постанову скасувати та
прийняти нове рішення, яким скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та
відмовити в задоволенні позову.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 15.09.2011
у справі №12/102-Д, від 16.06.2010 у справі
№2-31/3239-2009, від 31.03.2009 у справі №5020-13/006
мотивовано неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України
одних і тих самих норм матеріального
права, внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої цієї
статті) матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за подібних
предмета і підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

Як вбачається зі змісту постанови від
11.11.2013 у справі №904/4956/13, про перегляд
якої подано заяву, Вищий господарський
суд України погодився з висновками
судів попередніх інстанцій щодо
задоволення позову про визнання
договору оренди нежитлових приміщень
продовженим, оскільки судами
попередніх інстанцій встановлено, що в
матеріалах справи відсутні докази
належного повідомлення позивача
(орендаря) про відсутність згоди
відповідача (орендодавця) на
продовження спірного договору станом
на дату закінчення строку його дії і
протягом місяця після закінчення
строку дії цього договору, а тому такий
договір вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Водночас у постановах від 15.09.2011 у
справі №12/102-Д, від 16.06.2010 у справі
№2-31/3239-2009, на які посилається заявник,
виходячи із встановлених попередніми
судовими інстанціями обставин справи,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
про відсутність підстав для
задоволення позову щодо визнання
договору оренди нежитлового
приміщення продовженим (в частині, що
стосується доводів заявника),
враховуючи, що термін дії договору
оренди закінчився і відповідач
(наймодавець) своїм листом заперечував
проти його продовження.

У постанові від 31.03.2009 у справі №5020-13/006,
на яку також посилається заявник,
виходячи із встановлених попередніми
судовими інстанціями обставин справи,
суд касаційної інстанції погодився з
висновком суду апеляційної інстанції
щодо задоволення первісного позову про
припинення договору оренди нерухомого
майна, оскільки встановлено, що про
його припинення орендар був
повідомлений і таке повідомлення
надіслано орендарю до закінчення
строку дії договору, що не суперечить
нормам чинного законодавства. Щодо
зустрічних позовних вимог про визнання
договору оренди нежитлового
приміщення продовженим (в частині, що
стосується доводів заявника), суд
касаційної інстанції погодився з
висновком суду апеляційної інстанції
про їх відхилення, оскільки вони є
взаємовиключними вимогам первісного
позову про визнання договору
припиненим.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

У зв'язку з цим відсутні передбачені
статтею 11116 ГПК України підстави для
допуску справи №904/4956/13 до провадження
Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному закладу
"Дніпропетровська міська
багатопрофільна клінічна лікарня №4"
Дніпропетровської обласної ради у
допуску справи №904/4956/13 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяМ.Малетич Судді:
С.Бакуліна Т.Козир О.Кот І.Панова