ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Справа № 910/12305/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді Дерепи В.І.

суддів Грека Б.М., Палія
В.В. (доповідач)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу Комунального
підприємства з утримання та
експлуатації

житлового фонду
спеціального призначення

"СПЕЦЖИТЛОФОНД"

на рішення господарського суду
міста Києва від 16.10.2013

та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014

у справі № 910/12305/13

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового

фонду спеціального
призначення "СПЕЦЖИТЛОФОНД"

про стягнення 158 635,44грн.

за участю представників:

позивача: Гаркавенко С.В.- предст.
(дов. від 28.11.2013)

відповідача: Яроцька О.О.- предст.
(дов. від 27.12.2013)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
"СПЕЦЖИТЛОФОНД" про стягнення 158 635,44грн.
заборгованості, з них: 152 842,43грн.
боргу за спожиту теплову енергію,
914,07грн. інфляційний нарахувань,
4878,94грн. 3% річних, посилаючись на
неналежне виконання відповідачем умов
договору №220313 від 10.08.2010 про постачання
теплової енергії у гарячій воді за
період з 01.10.2010 по 01.06.2013.

Рішенням господарського
суду міста Києва від 16.10.2013 (суддя
Пукшин Л.Г.), яке залишено без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 (судді
Федорчук Р.В., Авдеєв П.В., Майданевич
А.Г.) позовні вимоги задоволено у
повному обсязі, із посиланням на їх
обґрунтованість.

У касаційній скарзі скаржник -
Комунальне підприємство з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"СПЕЦЖИТЛОФОНД", не погоджуючись із
прийнятими судовими рішеннями, просить
їх скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального і процесуального права
та прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в усних
поясненнях, наданих у судовому
засіданні 27.03.2014, просить суд
касаційної інстанції судові акти
попередніх інстанцій залишити без
змін, а касаційну скаргу Комунального
підприємства з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"СПЕЦЖИТЛОФОНД" без задоволення.

Колегія суддів, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, юридичну оцінку її
обставин та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 10.08.2010 між ПАТ "Київенерго"
(далі - постачальник) та КП з утримання
та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"СПЕЦЖИТЛОФОНД" (далі - споживач) було
укладено договір №220313 на постачання
теплової енергії у гарячій воді (далі -
договір), відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується виробити
та поставити теплову енергію споживачу
для потреб опалення та гарячого
водопостачання, а споживач
зобов'язується отримати її та оплатити
відповідно до умов, викладених в цьому
договорі.

Відповідно до п. 2.2.1. та п. 2.3.1. договору
постачальник зобов'язується
безперебійно постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на межу
балансової належності із споживачем
(додатки 3, 4) для потреб опалення - в
період опалювального сезону, для
гарячого водопостачання - протягом
року, в кількості та в обсягах згідно
додатку 1 до договору, яку споживач
зобов'язаний оплачувати своєчасно та в
повному обсязі.

Згідно звернення-доручення від 10.08.2010
до договору, облік споживання теплової
енергії протягом розрахункового
періоду (місяця) здійснюється
розрахунковим способом, згідно
договірних навантажень (до
встановлення приладів обліку).

Пунктом 9 додатку №2 до договору
передбачено, що споживач щомісячно з 12
по 15 число отримує в РТ №3 за адресою:
вул. Щекавицька, буд. №37/48 оформлену
постачальником платіжну
вимогу-доручення на суму, яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактичного
сплаченої теплової енергії в поточному
місяця; табуляграму фактичного
споживання за попередній період та акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник постачальнику протягом двох
днів з моменту їх одержання.

Відповідно до п. 10 вказаного додатку
споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця,
за розрахунковим, оплату коштів від
населення за фактично спожиту теплову
енергію на транзитний рахунок ГІОЦ
КМДА;

- до 25 числа поточного місяця, сплачує
вартість теплової енергії, яка
використовується орендарями, на
рахунок постачальника згідно з його
розрахунком.

Згідно з п. 4.1 та п. 4.4 договору, останній
набирає чинності з дня його підписання
та діє до 01.06.2011. Договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку дії
договору про його припинення не буде
заявлено однією із сторін про його
припинення.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, у спірний період з 01.10.2010 по
01.06.2013 позивач належним чином виконав
взяте на себе зобов'язання щодо
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води відповідачу відповідно до
умов договору на загальну суму 513 186,77
грн., що підтверджується обліковими
картками та відомостями обліку
споживання теплової енергії.

Відповідачем оплачено 360 344,34грн.
вартості спожитої теплової енергії у
спірний період.

Неналежне виконання відповідачем
зобов'язання із оплати вартості
спожитої теплової енергії за період з
01.10.2010 по 01.06.2013 стало підставою для
звернення позивача з позовом до суду
про стягнення заборгованості.

Згідно ч.1 ст.275 Господарського кодексу
України, за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (енергію) споживачу
(абоненту), який зобов'язаний оплатити
прийняту енергію та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відповідно до статті 26 Закону України
"Про електроенергетику", споживання
енергії можливе лише на підставі
договору з енергопостачальником.
Споживач енергії зобов'язаний
додержуватись вимог
нормативно-технічних документів та
договору про постачання енергії.
Споживач енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з енергопостачальником та
правил користування електричною і
тепловою енергією та виконання
приписів державних інспекцій з
енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної та теплової
енергії згідно із законодавством
України.

Згідно ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

На підставі ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Колегія суддів касаційної
інстанції вважає, що при розгляді
справи суди попередніх судових
інстанцій дослідивши всі наявні в
матеріалах справи докази, належним
чином оцінивши їх в сукупності, дійшли
обґрунтованого висновку про те, що в
порушення умов укладеного договору
відповідач свої зобов'язання по оплаті
за отриману ним від позивача теплову
енергію у повному обсязі не виконав,
внаслідок чого у нього перед позивачем
утворилась заборгованість за період з
01.10.2010 по 01.06.2013 в сумі 152 842,43 грн. У
зв'язку з чим, суд першої інстанції, із
яким погодився суд апеляційної
інстанції, правомірно стягнув з
відповідача 152 842,43грн. заборгованості
за спожиту, але неоплачену теплову
енергію.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом (ст. 625 ЦК України)
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

З огляду на викладене, місцевий
господарський суд, із яким погодився
суд апеляційної інстанції, мотивовано,
з урахуванням всіх обставин справи,
стягнув із відповідача на користь
позивача 4878,94 грн. 3% річних та 914,07 грн.
інфляційних втрат.

При цьому, суди попередніх
інстанцій дійшли до обґрунтованого
висновку про те, що розщеплення
позивачем показників на теплову
енергію, що витрачена на опалення та на
гаряче водопостачання, не впливає у
кінцевому результаті на загальний
розмір заборгованості відповідача,
оскільки умовами договору передбачено
однаковий тариф для теплової енергії,
спожитої як для потреб опалення так і
для потреб гарячого водопостачання.

Крім того, суд апеляційної
інстанції, при винесенні постанови,
мотивовано врахував, що оскільки
споживачем і платником за договором
№220313 від 10.08.2010 про постачання теплової
енергії у гарячій воді є саме
відповідач, а не мешканці будинків,
відповідно, інфляційні втрати та 3%
річних обґрунтовано нараховані судом
першої інстанції на суму основного
боргу відповідача перед позивачем.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що відповідно до вимог
статті 43 ГПК України рішення місцевого
і постанова апеляційного
господарських судів ґрунтуються на
всебічному, повному й об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають значення для вирішення спору,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги не спростовують
правильних висновків попередніх
судових інстанцій, у зв'язку з чим
підстави для скасування рішення та
постанови відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
судовий збір" сплачена сума судового
збору повертається у разі внесення
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Згідно касаційної скарги оспорюваною
скаржником є сума у розмірі 158
635,44грн. Судовий збір за подання
касаційної скарги складає 50 відсотків
ставки, що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми (158 635,44грн. х 2% х 50% =
1586,35грн.). Оскільки скаржником при
поданні касаційної скарги було
сплачено суму судового збору у розмірі
2220,90грн., замість належної 1586,35грн.,
тобто, у більшому розмірі, відповідно,
зайво сплачена сума у розмірі 634,55грн.
підлягає поверненню з Державного
бюджету України на користь
Комунального підприємства з утримання
та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"СПЕЦЖИТЛОФОНД".

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
судовий збір", Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И
В:

Касаційну скаргу Комунального
підприємства з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"СПЕЦЖИТЛОФОНД" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 16.10.2013 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 у справі
№ 910/12305/13 залишити без змін.

Повернути з Державного бюджету України
на користь Комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
"СПЕЦЖИТЛОФОНД" (м. Київ, вул.
Оболонська, 34, ) 634,55
(шістсот тридцять чотири грн. 55коп.)
зайво сплаченої суми судового збору
згідно платіжного доручення №283 від
18.02.2014, оригінал якого знаходиться у
матеріалах справи №910/12305/13.

Головуючий суддя
В.І. Дерепа

Судді
Б.М. Грек

В.В. Палій