ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2014 року Справа №
904/8916/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя Герасименко І.М.
(доповідач)

судді: Прудніков В.В., Сизько І.А.

секретар судового засідання:
Євстигнеєва Т.О.

за участю представників сторін:

представник позивача: Цибак І.С.

представник відповідача: Антоненко В.А.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства
«Електросвіт», м.Львів,

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.01.2014 р.
у справі № 904/8916/13

за позовом Приватного підприємства
«Електросвіт», м. Львів,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гекко і Ко», м.
Кривий Ріг,

про стягнення 6 890,76 грн.;

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Електросвіт»
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гекко і Ко» про
стягнення суми попередньої оплати 6 600
грн. за договором № 2 від 20.12.2011р. про
надання послуг, та 3% річних у сумі 290,76
коп.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 29.01.2014р.
по справі №904/8916/13 (суддя - Ніколенко
М.О.) в позові відмовлено в повному
обсязі, суд послався на те, що між
сторонами укладений договір, дія якого
не припинена,цей договір не розірвано
та не визнано недійсним.. Тому до
спірних правовідносини слід
застосовувати спеціальні інститути
права, і до цих правовідносин не можуть
бути застосовані положення ст. 1212 ЦК
України, на які посилається позивач.

Не погодившись з рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 29.01.2014р. у справі № 904/8916/13,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесено з
невідповідністю висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи. В своїй
апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення господарського суду
Дніпропетровської області по справі
№904/8916/13 від 29.01.2014р., та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги повністю.

В судовому засіданні
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду 13.03.2014р.
представники сторін не з'явились, про
час та місце слухання справи

попереджені належним чином. Колегією
суддів винесено ухвалу про відкладення
розгляду справи на 03.04.2014р. За
клопотанням позивача справу було
призначено до розгляду в режимі
відеоконференції.

В судовому засіданні
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду 03.04.2014р., яке було
проведене в режимі відео конференції,
представник позивача підтримав свою
апеляційну скаргу, просить
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на те, що договір є
нікчемним. У позовній заяві, апелянт
(позивач) стверджував, що спірний
договір за своєю правовою природою
містить ознаки договору про надання
послуг та ліцензійного договору (ст. ст.
1107, 1109 Цивільного кодексу), оскільки за
цим договором передбачалось передання
в розпорядження майнових прав на об'єкт
інтелектуальної власності (комп'ютерну
програму). За думкою позивача правовий
аналіз умов договору давав підстави
зробити висновок, що у спірному
договорі сторони не узгодили всіх
істотних умов визначених у ст. ст. 1107, 1109
Цивільного кодексу України. За таких
обставин, позивач просив суд здійснити
оцінку договору, як доказу у справі та
встановити наявність у договорі всіх
істотних умов, та дослідити чи є
договір укладеним. Також пояснив, що
акт виконаних робіт не є належним
доказом в зв'язку з тим, що у Акті
вказане найменування (Ліцензія на КРІ
MONITOR 2010 Базова), що відрізняється від
назви ліцензії, вказаної у п. 3.1.1
Договору (ПО «КРІ Monitor»), також є
розбіжності по кількості і ціні між
Актом і договором. В Акті також
відсутні зміст та обсяг господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Позивач вважає, що вказаний Акт не
підтверджує фактичного надання
ліцензії, оскільки цей акт не складений
відповідно до вимог чинного
законодавства, а відтак, не має
юридичної сили і доказовості, з огляду
на наступне. Представник відповідача
просить рішення суду залишити без змін,
пояснив, що ним було встановлено
програмне забезпечення на 2 ноутбуки
позивача у м.Кривому Розі,
Дніпропетровської області, про що було
складено відповідний акт, який
підписано сторонами та завірено
печатками.

Колегія суддів, дослідивши
докази по справі, в їх сукупності,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до матеріалів справи, між
Позивачем та Відповідачем було
укладено Договір № 2 від 20.12.2011р. про
надання послуг (Договір). Так, пунктом 1.2
Договору було встановлено, що
виконавець зобов'язується надати
наступні послуги: «Встановлення,
інтеграція двох ліцензій ПО «KPI Monitor»,
які іменуються в подальшому «Послуги».
Відповідно до п. 2.1 цього Договору,
Виконавець зобов'язується за завданням
Замовника надати послуги згідно п. 1.2
цього Договору, а Замовник
зобов'язується оплатити ці послуги.

Кінцевий термін строку дії договору
сторонами не визначений. З матеріалів
справи вбачається, що сторонами не
надано доказів його розірвання або
припинення його дії іншим чином. Тому,
суд вказав, що Договір є чинним станом
на час слухання справи судом першої
інстанції, з чим погоджується суд
апеляційної інстанції.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі Договору на надання
послуг, є господарськими
зобов'язаннями, а за своєю правовою
природою спірний Договір є договором
про надання послуг ,тому, згідно зі ст.
ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених
Господарським кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст.901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 193 ГК України,
визначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону та інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Слід врахувати, що відповідно до
ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (ст.ст. 525,526 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено,
що якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Зі змісту п. 2.2.1 Договору вбачається, що
Замовник зобов'язаний оплатити роботу
за ціною, вказаної в п.3 цього Договору.

Пунктом 3 Договору встановлено, що ціна
Договору складається з :

вартості 2-х ліцензій ПО «KPI Monitor» - 6 600,00
грн. Передплата.;

вартість інтеграції 2-х ліцензій ПО «KPI
Monitor» - 9600,00 грн. Передплата 50%, доплата
після підписання акта виконаних робіт.

Ціна цього договору становить 16 200,00
грн.

На часткове виконання умов Договору, за
платіжним дорученням № 1330 від 17.01.12,
Позивач перерахував Відповідачу
передплату в сумі 6 600,00 грн., а
Відповідач, в свою чергу, частково
виконав свої зобов'язання за п. 3.1.1.
договору, що підтверджується актом №3
від 30.03.12 приймання-передачі
програмного забезпечення (а.с. 11). В
зазначеному акті, в графі
«найменування» зазначено: «ліцензія на
КРІ MONITOR 2010, Базова (2 підключення)» на
суму 6 600,00 грн. При цьому, при здійсненні
передплати, позивач вказав призначення
платежу «оплата за ліцензію КРІ Monitor
2010».

Таким чином, доказами по справі
доведено, що обома сторонами виконано
було частково виконано умови Договору
щодо передачі ліцензій та їх оплати.

Однак, в подальшому позивач
припустився порушень умов договору.
Так, позивач не здійснив оплату
відповідачеві суми передоплати за
інтеграцію 2 ліцензій, передбаченої п.
3.1.2 Договору, тому до цього часу договір
у повному обсязі не виконано. Зважаючи
на те, що договір не припинив свою дію,
кожна зі сторін за договором
зобов'язана виконувати умови Договору:
позивач-щодо передплати вартості
інтеграції двох ліцензій, а
відповідач-щодо інтеграції 2 ліцензій.

Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором. У
разі невиконання замовником обов'язку
щодо попередньої оплати послуг, слід
застосовувати положення ст. 538
Цивільного кодексу України.

У справі відсутні фактичні дані про
виконання Позивачем зобов'язань по
сплаті передоплати за п. 3.1.2 Договору, а
тому позивач не набув права вимагати
від Відповідача виконання його
зобов'язання щодо встановлення та
інтеграції програмного забезпечення.
Так, прострочення боржника не настає,
якщо зобов'язання не може бути виконано
внаслідок прострочення кредитора (ч.ч.
3, 4 ст.612 Цивільного кодексу України).

Позовні вимоги були обґрунтовані
посиланням на ст. 1212 ЦК України,
відповідно до якої особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, предметом безпідставного
отримання чи збереження майна є
відносини, які виникають у зв'язку з
безпідставним отриманням чи
збереженням майна і які не
врегульовані спеціальними інститутами
цивільного права.

Обов'язковими умовами виникнення
зобов'язання з безпідставного
збагачення є: набуття майна або
збереження його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
відсутність правової підстави для
набуття або збереження за рахунок
іншої особи.

Положення ст. 1212 ЦК України не можуть
застосовуватись в правовідносинах
сторін по даній справі, так як між
сторонами був укладений договір, дія
якого не припинена, тому суд першої
інстанції обґрунтовано та законно
відмовив в задоволенні позовних вимог .

Що стосується посилання
відповідача на те, що Договір є
нікчемною угодою в зв'язку з тим, що не
містить істотних умов, передбачених
ст.ст. 1107, 1109 Цивільного кодексу України
для ліцензійного договору, який
повинен укладатись між ліцензіаром та
ліцензіатом, то колегія суддів звертає
увагу на те, що спірний договір (а.с. 12) є
договором послуг і з матеріалів справи
не вбачається те, що ТОВ «Гекко і Ко», м.
Кривий Ріг, є ліцензіаром програмного
забезпечення, а договір про надання
послуг містить всі істотні умови,
передбачені для даного виду договорів,
тому доводи позивача в частині
нікчемності договору є помилковим.

Посилання відповідача на те, що акт
виконаних робіт не може бути належним
доказом по справі в зв'язку з тим, що
назва ліцензії в акті відрізняється
від назви ліцензії в договорі, не може
спростувати факт часткового виконання
договору про виконання послуг, так як з
акту вбачається, що було передано
ліцензію на КРІ MONITOR 2010 Базова (2
підключення) вартістю 6 600 грн., який
підписано обома сторонами, в тому числі
- директором ПП «Електросвіт» - Бойко
І.В. без зауважень та завірено печаткою
підприємства.

Таким чином, підстави для зміни або
скасування рішення суду, передбачені
статтею 104 ГПК України, відсутні, а в
задоволенні апеляційної скарги
необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.99,101,103,105 ГПК України, апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Електросвіт», м.Львів, -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.01.2014
року по справі №904/8916/13, - залишити без
змін.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України на
протязі 20 днів.

Повний текст постанови підписано
08.04.2014р.

Головуючий
І.М. Герасименко

Судді
І.А. Сизько

В.В. Прудніков