м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2576/14 25.03.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МТМ-Луч"
до Приватного
підприємства "БМК-2010"
Суддя Бондаренко Г.П.
від позивача: Мамаєнко О.Д. (дов. б/н
від відповідача: не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 25.03.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "МТМ-Луч" (далі за
текстом - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Приватного
підприємства "БМК-2010" (далі за текстом -
відповідач) про стягнення грошових
коштів у розмірі 10 044,00 грн. сплачених за
договором № Б1-000065 від 11.12.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 року позовну заяву №
б/н від 13.01.2014 року було прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі № 910/2576/14, розгляд справи
призначено на 25.03.2014 року.

В судове засідання 25.03.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представником
позивача подано клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи та надано усні пояснення по
справі, в яких він просить задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до поданої позивачем
довідки ЄДРПОУ, адреса відповідача є
тією ж, яка вказана у позовній заяві, а
саме: 04128, м. Київ, вул. Академіка
Туполєва, 17, кв. 41.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 р. "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
поставки щебеню у спрощений спосіб
шляхом оплати виставленого
відповідачем позивачу рахунку № Б1-0000324
на суму 10 044, 00 грн. (далі по тексту -
Договір), згідно платіжного доручення
№ 466 від 11.12.2013 року.

Строки поставки товару в зазначеному
договорі погоджені сторонами не були.

16.01.2014 року відповідачу цінним листом з
описом вкладеного було направлено
претензію № 03 від 16.01.2014 року, якою
позивач просив відповідача поставити
оплачений товар та якщо товар не буде
поставлений повернути грошові кошти,
отримані в якості оплати товару.
Відповіді на зазначену претензію
відповідач не надав, оплачений товар не
поставив, грошові кошти в розмірі 10 044, 00
грн. не повернув. Доказів іншого
матеріали справи не містять.

За твердженням позивача замість
відповіді на претензію № 03 від 16.01.2014
року направив позивачу поштою проект
договору поставки № Б1-000065 від 11.12.2013
року підписаний з боку відповідача.
зазначений проект договору був
підписаний з борку позивача з
протоколом розбіжностей від 11.12.2013
року, відповідно до якого договір № Б1 -
000065 від 11.12.2013 року набирає чинності
після підписання такого протоколу.
Договір поставки № Б1 - 000065 від 11.12.2013
року та Протокол розбіжностей до нього
від 11.12.2013 року, відповідно до
матеріалів справи, направлений
позивачем відповідачу 28.01.2014 року.
Доказів підписання протоколу
розбіжностей від 11.12.2013 року
відповідачем матеріали справи не
містять, отже договір поставки № Б1 -
000065 від 11.12.2013 року укладений сторонами
не був.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "МТМ-Луч" підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
кодексу, зокрема з договорів та
правочинів.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Відповідно до ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальної вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 ЦК України
правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

За своєю правовою природою договір
поставки щебеню від 11.12.2013 року,
укладений сторонами у спрощений спосіб
є договором поставки, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору від
11.12.2013 року, відповідачу було
перераховано кошти згідно рахунку №
Б1-0000324 від 11.12.2013 року у сумі 10 044,00 грн.,
що підтверджено матеріалами справи.

Судом встановлено, що сторонами при
укладанні договору поставки строк
поставки товару визначений
(погоджений) не був.

Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що претензією № 03
від 16.01.2014 року позивач просив
відповідача здійснити поставку
оплаченого товару протягом 7 днів з
дати отримання претензії. Доказів
поставки оплаченого товару в строк
визначений зазначеною претензією
матеріали справи не містять і за
твердженням позивача товар
поставлений не був.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Претензією № 03 від 16.01.2014 року позивач
просив, також, відповідача повернути
грошові кошти, якщо товар не буде
поставлений у строк встановлений в
претензії.

Враховуючи, що ст. 1212 ЦК України та ст. 693
ЦК України не встановлюють конкретних
строків повернення коштів
передплати/безпідставно одержаних
коштів, зазначені зобов'язання
підлягають виконанню в строк
встановлений ст. 530 ЦК України.

Вимога позивача щодо повернення
грошових коштів передплати, також
виконана відповідачем не була, доказів
іншого матеріали справи не містять.

Оскільки, відповідач не виконав свої
зобов'язання перед позивачем по
поставці товару, кошти отримані ним, як
передплата за товар, отримані ним
безпідставно, і підлягають поверненню.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 10 044, 00 грн.
відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором в сумі 10
044, 00 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
боргу (передплати) у розмірі 10 044, 00 грн.
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та
керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"БМК-2010" (04128, м. Київ, вул. Академіка
Туполєва, буд. 17, кв. 41, код ЄДРПОУ - 37013057;
з будь якого рахунку виявленого
державним виконавцем) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МТМ-Луч" (04074, м. Київ,
вул. Лугова, 9, ) 10 044
(десять тисяч сорок чотири) грн. 00 коп.
боргу (передплати) та судовий збір у
розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 01.04.2014 р.

Суддя
Г.П. Бондаренко