ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
УХВАЛА

25 березня 2014 року
Справа № 915/2316/13

Кредитори:

1. Публічне акціонерне товариство
«ВТБ Банк», бульвар
Т.Шевченко/вул.Пушкінська, 8/26, м. Київ,
01004.

Адреса для листування: Відділення
«Миколаївське» ПАТ «ВТБ Банк», пр.
Леніна, 55, м. Миколаїв, 54029.

2. Товариство з обмеженою
відповідальністю «БАФК-Миколаїв», вул.
Веселинівська, 47-К, м. Миколаїв, 54036.

3. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, АДРЕСА_2

Адреса для листування: АДРЕСА_3

4. Кредитна спілка «Антея», вул.
Спаська, 19, м. Миколаїв, 54030.

5. Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва, пр. Жовтневий, 55-е, м.
Миколаїв, 54018.

6. Приватне акціонерне товариство
виробничо-комерційна фірма «Крістіна»,
вул. Адм.Нахімова, 6, м. Запоріжжя, 69057.

7. Товариство з обмеженою
відповідальністю «КРОНОС-АВТО», вул.
Чкалова, 210, м. Миколаїв, 54008.

8. Фізична особа ОСОБА_2, АДРЕСА_4

9. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервісна компанія
«Формула», вул. Козацька, 120/4, м. Київ,
03680.

10. Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЮлИгС-МС», вул.
Галицинівська, 7, м. Миколаїв, 54052.

11. Державна податкова інспекція у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, вул. Гмирьова,
1/1, м. Миколаїв, 54028.

12. Товариство з обмеженою
відповідальністю «АМВ-Миколаїв Плюс»,
вул. Спаська, 48, кв. 5, м. Миколаїв.

Адреса для листування: а/с 139, м.
Миколаїв, 54001.

13. Приватне підприємство
«АВТО-НІР», вул. Будівельників, 25, м.
Миколаїв, 54052.

14. Управління Укртрансінспекції у
Миколаївській області, вул.
Будівельників, 15-А, м. Миколаїв, 54034.

Банкрут: Публічне акціонерне
товариство «Автопродсервіс», вул.
Авангардна, 8, м. Миколаїв, 54042, код 03117910.

Ліквідатор: Шульга Дмитро Леонідович
(АДРЕСА_5)

про банкрутство боржника: Публічного
акціонерного
товариства«Автопродсервіс».

Суддя Ткаченко О.В.

Представники:

Від кредитора 1: Биковський Д.Ю.,
довіреність від 28.03.2013р. № 148/11.5.2

Від кредитора 2: Кірюхін О.М.,
довіреність від 24.03.2014р.

Від кредитора 3: ОСОБА_1.

Від кредитора 4: Швецова О.К.,
довіреність від 25.04.2013р. № 12/1-123.

Від кредитора 5: Курдіяш Г.О.,
довіреність від 14.01.2014р. № 482/09.

Від кредитора 6: не з»явився.

Від кредитора 7: Орел О.В., довіреність
від 01.07.2013.

Від кредитора 8: ОСОБА_2.

Від кредитора 9: Кульова С.Ю.,
довіреність від 20.03.2014р.

Від кредитора 10: Науменко А.С.,
довіреність від 20.03.2014р.

Від кредитора 11: Мерзлікін О.С.,
довіреність від 12.08.2013р. № 73/9/10-007.

Від кредитора 12: Пономаренко А.П.,
довіреність від 18.07.2013р.

Від кредитора 13: не з»явився.

Від кредитора 14: не з»явився.

Від банкрута: не з»явився.

Ліквідатор: Шульга Дмитро Леонідович.

Суть спору: про банкрутство Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Авто-Люкс.».

Представники кредиторів 6, 7, 13, 14
до судового засідання не з»явились, про
причини неявки не повідомили.

Представник кредитора 5 у
судовому засіданні не погодилась із
зазначеною в реєстрі чергою
задоволення вимог УПФУ в Ленінському
районі м. Миколаєва та наполягала на
включенні кредиторських вимог в
розмірі 176408,12 грн. до другої черги
задоволення кредиторських вимог.

Представник кредитора 12 у
судовому засіданні зазначив про
необхідність включення заявлених
вимог в розмірі 16 303,89 грн. до четвертої
черги задоволення кредиторських вимог,
а 1218,00 грн. витрат по сплаті судового
збору - до першої черги задоволення
кредиторських вимог.

Представники інших кредиторів у
судовому засіданні не заперечували
проти наданого ліквідатором реєстру
вимог кредиторів та погодились із
визначеною ним черговістю задоволення
кредиторських вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши ліквідатора та
представників кредиторів, дослідивши
докази, суд встановив:

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 09.01.2014р. за
заявою боржника Публічного
акціонерного товариства
«Автопродсервіс» було порушено
провадження у справі про банкрутство
Публічного акціонерного товариства
«Автопродсервіс».

У відповідності до постанови
господарського суду Миколаївської
області від 21.01.2014р. Публічного
акціонерного товариства
«Автопродсервіс» було визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором призначено
голову ліквідаційної комісії боржника
Шульгу Дмитра Леонідовича.

На виконання вимог постанови суду на
офіційному веб-сайті Вищого
господарського суду України 22.01.2014 року
за номером 30 було здійснено офіційне
оприлюднення повідомлення про
визнання Публічного акціонерного
товариства «Автопродсервіс»
банкрутом, відкриття ліквідаційної
процедури та призначення ліквідатором
голову ліквідаційної комісії Шульгу
Дмитра Леонідовича.

Протягом місяця після офіційного
оприлюднення до господарського суду та
ліквідатора з заявами про визнання
грошових вимог звернулись кредитори:

- Публічне акціонерне товариство
«ВТБ Банк» з вимогами на суму 3 236 064,58
грн.,

- Товариство з обмеженою
відповідальністю «БАФК-Миколаїв» з
вимогами на суму 13 510,10 грн. та 1218,00 грн.
судового збору,

- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
з вимогами на суму 379 440,00 грн. основного
боргу та 3720000,00 грн. штрафу,

- Кредитна спілка «Антея» з
вимогами на суму 688 150,27 грн.

- Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва з вимогами на загальну суму
186 311,74 грн.,

- Приватне акціонерне товариство
виробничо-комерційна фірма «Крістіна»
з вимогами на суму 131 786,41 грн.,

- Товариство з обмеженою
відповідальністю «КРОНОС-АВТО» з
вимогами на суму 17005,21 грн.,

- Фізична особа ОСОБА_2 з вимогами
на суму 174960,00 грн.,

- Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервісна компанія
«Формула» з вимогами на суму 12043,92 грн.,

- Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЮлИгС-МС» з вимогами
на суму 2500000,00 грн.,

- Державна податкова інспекція у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області з вимогами в
загальному розмірі 551509,89 грн.,

- Управління Укртрансінспекції у
Миколаївській області з вимогами в
сумі 1700,00 грн.

Крім того, поза межами місячного строку
для пред'явлення кредиторських вимог
звернулись Приватне підприємство
«АВТО-НІР» та Товариство з обмеженою
відповідальністю «АМВ-Миколаїв Плюс».

Згідно ч. 2 ст.25 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(далі - Закон про банкрутство), у
попередньому засіданні господарський
суд розглядає всі вимоги кредиторів, у
тому числі щодо яких були заперечення
боржника і які не були включені
розпорядником майна до реєстру вимог
кредиторів, а також ті, що визнані
боржником та внесені розпорядником
майна до реєстру вимог кредиторів, і
вирішує питання про його затвердження.
За результатами розгляду
господарський суд виносить ухвалу, в
якій зазначається розмір та перелік
усіх визнаних судом вимог кредиторів,
які вносяться розпорядником майна до
реєстру вимог кредиторів, розмір та
перелік невизнаних судом вимог
кредиторів, дата проведення зборів
кредиторів та комітету кредиторів,
дата підсумкового засідання суду. У
реєстрі вимог кредиторів повинні
міститися відомості про кожного
кредитора, розмір його вимог за
грошовими зобов'язаннями, черговість
задоволення кожної вимоги. Неустойка
(штрафу, пені) враховується в реєстрі
вимог кредиторів окремо від основних
зобов»язань у шосту чергу та може бути
предметом мирової угоди.

Черговість задоволення вимог
кредиторів встановлена ч. 1 ст. 45 Закону
про банкрутство: у першу чергу
задовольняються вимоги щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
перед працюючими та звільненими
працівниками банкрута, грошові
компенсації за всі невикористані дні
щорічної відпустки та додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
інші кошти, належні працівникам у
зв'язку з оплачуваною відсутністю на
роботі, а також вихідної допомоги,
належної працівникам у зв'язку з
припиненням трудових відносин та
нарахованих на ці суми страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інше
соціальне страхування, у тому числі
відшкодування кредиту, отриманого на
ці цілі; вимоги кредиторів за
договорами страхування, витрати,
пов'язані з провадженням у справі про
банкрутство в господарському суді та
роботою ліквідаційної комісії, у тому
числі: виплати на оплату судового
збору, витрати кредиторів на
проведення аудиту, витрати заявника на
публікацію оголошення про порушення
справи про банкрутство, введення
процедури санації, визнання боржника
банкрутом; у другу чергу
задовольняються вимоги із зобов»язань,
що виникли внаслідок заподіяння шкоди
життю та здоров»ю громадян, шляхом
капіталізації у ліквідаційній
процедурі відповідних платежів, у тому
числі до Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України за
громадян, які застраховані в цьому
фонді, зобов»язань зі сплати страхових
внесків на загальнообов»язкове
державне пенсійне страхування та інше
соціальне страхування, крім вимог,
задоволених позачергово, з повернення
невикористаних коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, а також вимоги
громадян - довірителів (вкладників)
довірчих товариств або інших суб»єктів
підприємницької діяльності, які
залучали майно (кошти) довірителів
(вкладників); у третю чергу
задовольняються вимоги щодо сплати
податків і зборів (обов»язкових
платежів), вимоги центрального органу
виконавчої влади, що здійснює
управління державним резервом, у
четверту чергу задовольняються вимоги
кредиторів, незабезпечені заставою, у
тому числі і вимоги куредиторів, що
виникли із зобов»язань у процедурі
розпорядження майном боржника чи в
процедурі санації боржника; у п»яту
чергу задовольняються вимоги щодо
повернення внесків членів трудового
колективу до статутного капіталу
підприємства, вимоги щодо виплати
додаткової грошової винагороди
керуючому санацією або ліквідатору у
частині 5 відсотків обсягу стягнутих на
користь боржника активів, які на дату
порушення провадження у справі про
банкрутство перебували у третіх осіб,
вимоги щодо виплати додаткової
грошової винагороди керуючому
санацією або ліквідатору у частині 3
відсотків обсягу погашених вимог
конкурсних кредиторів, які підлягають
позачерговому задоволенню та
віднесені до конкурсних згідно з цим
Законом; у шосту чергу задовольняються
інші вимоги.

Розглянувши вимоги кредиторів,
господарський суд зазначає наступне.

Публічне акціонерне товариство «ВТБ
Банк» звернулось до господарського
суду Миколаївської області із заявою
від 28.01.2014 року № 344/2300-2 про визнання
кредиторських вимог на суму 3 236 064,58
грн., у тому числі:

- 1983673,34 грн. - залишок
заборгованості по кредиту;

- 48 912,07 грн. - нараховані за період з
25.12.2013р. по 20.01.2014р. відсотки;

- 661 201,82 грн. - прострочена
заборгованість по кредиту;

- 442 651,80 грн. - прострочена
заборгованість по сплаті процентів;

- 32 889,08 грн. - нарахована за період з
15.03.2013р. по 21.01.2014р. пеня за несвоєчасну
сплату кредиту;

- 20 610,05 грн. - нарахована за період
з 01.04.2013р. по 21.01.2014р. пеня за несвоєчасну
сплату процентів;

- 7428,81 грн. - 3% річних, нарахованих
за порушення зобов'язань щодо сплати
кредиту за період з 15.03.2013р. по 21.01.2014р.;

- 4697,61 грн. - 3% річних, нарахованих
за порушення зобов'язань щодо сплати
процентів за користування кредитом за
період з 01.04.2013р. по 21.01.2014р.;

- 34 000,00 грн. штрафу за невиконання
зобов'язань з червня 2013р., передбачених
п. 5.3.12 договору про відкриття кредитної
лінії.

Ліквідатор у відповідності до
повідомлення кредиторські вимоги ПАТ
«ВТБ Банк» визнав в повному обсязі.

Розглянувши заяву про визнання
кредиторських вимог, дослідивши
матеріали справи, господарський суд
встановив.

14.04.2011 року між кредитором та боржником
було укладено договір про відкриття
кредитної лінії № 169.13/11-М542, відповідно
до п. 1.1. якого кредитор зобовязався
надати боржнику грошові кошти шляхом
відкриття невідновлювальної кредитної
лінії в порядку та на умовах визначених
цим договором, а боржник зобовязався
прийняти кредит, використати його за
цільовим призначенням, повернути банку
кредит, а також сплатити проценти за
користування кредитом, комісійну
винагороду та інші платежі в порядку,
на умовах та у строки, що визначені цим
договором.

У відповідності до п. 3.2. договору
сторони погодили строк повернення
кредиту в повному обсязі 13.04.2016 року або
достроково у випадках, передбачених
цим договором.

Згідно п. 3.4. договору був визначений
розмір процентів за користування
кредитом на рівні 20%.

За передбаченими п.3.5. договору умовами
сторонами всатновлений спосіб
повернення кредиту та сплати
процентів, а саме щомісячно рівними
частинами відповідно до графіку
повернення кредиту і сплати процентів.
Проценти сплачуються регулярними
щомісячними платежами за фактичну
кількість днів користування кредитом.
Період сплати процентів з 25-го числа по
останній робочий день кожного місяця.

У відповідності до п. 5.2.1. договору
кредитор має право відмовити боржнику
у наданні кредиту або вимагати
дострокового повернення кредиту,
сплати нарахованих процентів, можливої
неустойки, комісійної винагороди та
виконання всіх зобовязань за довогором
у випадках, передбачених цим договором,
або чинним законодавством України,
зокрема, у разі невиконання
(неналежного виконання) зобовязань
щодо сплати платежів, а також
комісійної винагороди, неуйстойки,
тощо, передбачених умовами цього
договору.

Як свідчать матеріали справи, банк
належним чином виконав свої
зобовязання за кредитним договором
щодо надання кредитних коштів, проте
боржником належним чином не виконані
грошові зобовязання з повернення суми
отриманого кредиту та по сплаті
процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінасова установа
(кредитодавець) зобовязується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник зобовязується
повернути кредит та сплатити відсотки.

У відповідності до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобовязання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу
України якщо за договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то у
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів за користування
позикою.

Крім того, з метою забезпечення
виконання зобовязань ПАТ
«Автопродсервіс» за договором про
відкриття кредитної лінії був
укладений іпотечний договір від 14.04.2011
року, що посвідчений привтаним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_14 під № 1453,
за умовами якого в заставу було
передано нерухоме майно, а саме
нежитловий обєкт за адресою: м.
Миколаїв, вул. Авангардна, 8.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
(іпотекодателем) основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Отже вимоги ПАТ «ВТБ Банк» в сумі 3 236
064,58 грн. є забезпеченими майном
боржника та визнаються судом.

З урахуванням викладеного вимоги ПАТ
«ВТБ Банк» в сумі 3 236 064,58 грн.
відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону про
банкрутство підлягають внесенню до
реєстру вимог кредиторів окремо, а в
сумі 1218,00 грн. витрат по сплаті судового
збору - до першої черги задоволення
кредиторських вимог.

ТОВ «БАФК» звернулось до
господарського суду Миколаївської
області із заявою від 11.02.2014 року № 1/11-02
про визнання кредиторських вимог в
загальному розмірі 13 510,10 грн., а також
1218,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Наявність зазначеної заборгованості
кредитор підтверджує судовим рішенням
від 29.10.2013 року у справі № 915/1865/13, згідно
якого з боржника на користь ТОВ «БАФК»
було присуджено до стягнення
заборгованість у розмірі 11 789,60 грн. та
1720,50 грн. витрат по сплаті судового
збору, а також виданим на виконання
рішення суду наказом від 12.11.2013р.

Ліквідатором у відповідності до
наданого повідомлення від 17.02.2014р.
заборгованість в сумі 13 510,10 грн.
визнано в повному обсязі.

Як встановлено рішенням
господарського суду Миколаївської
області від 29.10.2013 року у справі №
915/1865/13, ТОВ "БАФК-Миколаїв" відповідно
до податкової накладної № 3 від 10.05.2012р.,
податкової накладної № 15 від 29.05.2012р.,
податкової накладної № 12 від 15.02.2013р.,
податкової накладної № 8 від 25.03.1013р.
надало ПАТ "Автопродсервіс" послуги з
шиномонтажу на загальну суму 11 012,40 грн.
та виставило ПАТ "Автопродсервіс"
рахунок-фактуру № СФ-0000058 на суму 6450,00
грн., який був оплачений відповідачем
частково у сумі 5000,00 грн., що
підтверджується банківською випискою
та рахунок-фактуру № СФ-0000036 на суму
1252,80 грн., рахунок-фактуру № СФ-0000021 на
суму 3309,60 грн.

Також, як вбачається з матеріалів
справи № 915/1865/13, ТОВ "БАФК-Миколаїв"
відповідно до видаткової накладної №
РН-0000006 від 15.02.2013р. та податкової
накладної № 11 від 15.02.2013р. надало
Публічному акціонерному товариству
"Автопродсервіс" вантажні шини 315/80 R 22.5
FD600 D FS та універсальний аерозоль WD-40,
даний товар був оплачений відповідачем
частково у сумі 15000,00 грн., що
підтверджується банківськими
виписками.

Згідно з частинами 1-3 ст. 692 Цивільного
кодексу покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Приписами ст. 610 ЦК визначено, що
порушення зобов'язання є його
невиконання, або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

З огляду на викладене, судом визнаються
грошові вимоги ТОВ "БАФК-Миколаїв", та
відповідно до ч. 1 ст. ст. 45 Закону про
банкрутство вимоги в сумі 1218,00 грн.
витрат по сплаті судового збору
відносяться до першої черги
задоволення кредиторських вимог, в
сумі 13 510,10 грн. боргу слід віднести до
четвертої черги кредиторських вимог.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
12.02.2014 року звернувся до господарського
суду Миколаївської області з вимогами
на суму 379 440,00 грн. основного боргу та
3720000,00 грн. штрафу.

Ліквідатор у відповідності до наданого
повідомлення від 17.02.2014р. заявлені
вимоги визнає в повному обсязі.

Заборгованість в розмірі 379 440,00 грн.
кредитор підтверджує судовим рішенням
від 05.11.2013 року у справі № 915/1829/13, згідно
якого з боржника на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 було
присуджено до стягнення основну суму
боргу у розмірі 372 000,00 грн. та витрати по
сплаті судового збору у розмірі 7 440,00
грн.

Як встановлено зазначеним судовим
рішенням 01 липня 2011 року між Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 та
Публічним акціонерним товариством
"Автопродсервіс" було укладено
договір № 43-юр про надання послуг, у
відповідності до якого кредитор
зобов'язався здійснювати за плату
боржнику послуги щодо проведення
обслуговування відповідача із
правових питань, пов'язаних з
господарською діяльністю боржника, а
саме: представлення інтересів боржника
з усіма учасниками в сфері
господарювання; здійснення листування
по усім напрямкам господарської
діяльності боржника; захист інтересів
боржника в місцевих, в апеляційних та
касаційних судах загальної юрисдикції,
в господарських та адміністративних
судах першої, апеляційної та
касаційної інстанцій, з усіма правами
передбаченими довіреністю виданою
боржником; надання усних консультацій
боржнику з виниклих у нього питань, які
відносяться до компетенції кредитора.

Згідно з п. 2 договору термін надання
юридичних послуг встановлювався з
01.07.2011 року по 01.07.2013 року.

Розділом третім сторони визначили
порядок розрахунків та ціну договору. У
відповідності до п. 3.1 договору, плата
за надання юридичних послуг кредитора
за договором становить 15 500,00 грн. за
кожен місяць дії договору.

На виконання своїх зобов'язань
кредитором протягом дії договору було
надано боржнику юридичні послуги, що
підтверджується підписаним актами
здавання-приймання наданих послуг № 01
від 07.10.2011р., № 02 від 05.01.2012р., №03 від
06.04.2012р., № 04 від 07.07.2012р., № 05 від 08.10.2012р.,
№ 06 від 06.01.2013р., № 07 від 03.04.2013р., № 08 від
10.07.2013 року та актом звірки
взаєморозрахунків від 01.09.2013р.

Проте, свої зобов'язання за договором
боржник належно не виконав, оплату за
надані кредитором юридичні послуги в
розмірі 372 000,00 грн. не здійснив.

За статтею 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк (термін); зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Крім того, кредитором заявлено вимогу
щодо визнання 3 720 000,00 грн. штрафу на
підставі п. 5.2. договору.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом; зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту, інших вимог, що звичайно
ставляться; невиконання або неналежне
виконання зобов'язання спричиняє
настання правових наслідків,
встановлених договором або законом.

У відповідності до п. 5.2. договоур №
43-юр про надання юридичних послуг від
01.07.2011р. ПАТ «Автопродсервіс»
зобовязався у разі несплати грошової
суми, зазначеної в п.3.1. договору,
сплатити на користь кредитора штраф у
10-кратному розмірі від суми боргу.

З огляду на викладене, судом
визнаються кредиторські вимоги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, та
відповідно до ч. 1 ст. ст. 45 Закону про
банкрутство вимоги в сумі 1218,00 грн.
витрат по сплаті судового збору
відносяться до першої черги
задоволення кредиторських вимог, в
сумі 379 440,00 грн. боргу слід віднести до
четвертої черги кредиторських вимог,
вимоги в сумі 3 720 000,00 грн. штрафу - до
шостої черги задоволення
кредиторських вимог.

Кредитна спілка «Антея» звернулась до
господарського суду Миколаївської
області із заявою від 14.02.2014 року № 12/1-35
про визнання кредиторських вимог на
загальну суму 688 150,27 грн.

Ліквідатор у відповідності до
повідомлення від 24.02.2014р. кредиторські
вимоги визнав в повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, 15 липня
2013 року між Кредитною спілкою «Антея»
та ПАТ «Автопродсервіс» було укладено
договір застави рухомого майна
№040/ДЗ-13/027 від 15.07.2013 року та
двосторонній договір поруки №050/ДП-13/042
від 15.07.2013 року в забезпечення
виконання зобов'язань за Генеральним
кредитним договором №010/КЛ-13/010 від
15.07.2013 року між КС «Антея» та ОСОБА_15,
відповідно до якого останній отримав
від КС «Антея» грошовий кредит у сумі 688
472,00 грн.

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору
поруки Поручитель (ПАТ
«Автопродсервіс) був ознайомлений з
умовами Генерального кредитного
договору №010/КЛ-13/010 від 15.07.2013 року та
графіком погашення кредиту.

Згідно з п. 1.3. договору поруки
Поручитель (ПАТ «Автопродсервіс») взяв
на себе зобов'язання відповідати перед
КС «Антея» в тому ж обсязі, на тих же
умовах та в ті ж строки, що і
Позичальник (ОСОБА_15).

Пункт 2.2. договору поруки передбачає, що
відповідальність Поручителя наступає
з наступного дня за датою платежу, яка
передбачена Генеральним кредитним
договором.

Відповідно до п. 3.1. вищевказаного
договору поруки, у разі порушення
Боржником зобов'язання, забезпеченого
цим Договором, Боржник і Поручитель
відповідають перед Кредитодавцем як
солідарні боржники, а також за
відшкодування збитків, завданих
Кредитодавцю не виконанням або не
належним виконанням зобов'язань,
забезпечених цим Договором, які
заявляються Кредитодавцем у письмовій
вимозі.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення в якому одна сторона
(Боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (Кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу,сплатити гроші)
або утриматись від певних дій, а
Кредитор має право вимагати від
Боржника виконання його обов'язку.

Стаття 530 ЦК України зазначає, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 612 ЦК України
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Так відповідно до п. 1.6 Генерального
кредитного договору № 010/КЛ-13/010 від
15.07.2013 року сторони визначили останнім
днем строку дії загального ліміту - 19
серпня 2013 року.

Але всупереч взятим на себе
зобов'язанням ОСОБА_15 не виконав
зобов'язань щодо своєчасного
повернення кредиту.

Так, станом на 14 лютого 2014 року
загальний борг ОСОБА_15 перед КС «Антея»
складає:

688 150,27грн. з яких:

558 472,00грн. - основний борг; 129 678,27грн. -
відсотки;

У випадку невиконання Позичальником
своїх зобов'язань, відповідно до ст.
554ЦК України, Поручителі також
відповідають перед Кредитором як
солідарні боржники, тобто у тому ж
обсязі, що і Позичальник, включаючи
сплату основного боргу, процентів,
неустойки та відшкодування збитків.

Так, станом на 14 лютого 2014 року
поручителем ПАТ «Автопродсервіс»
також не виконані зобов'язання
передбачені договором поруки
№050/ДП-13/042 від 15.07.2013 року в частині
виконання зобов'язань за основного
боржника.

Відповідно до договору застави №
040/ДЗ-13/027 від 15.07.2013 року КС «Антея» є
обтяжувачем наступного рухомого майна:

- сідловий тягач -Е, марки RENAULT АЕ
430,1998р.в., свідоцтво серія НОМЕР_10, номер
шасі НОМЕР_11, реєстраційний номер
НОМЕР_12;

- напівпричіп- рефрижератор-Е марка
СНЕRЕАU С38 1995р.в., свідоцтво серія
НОМЕР_13, номер шасі НОМЕР_14,
реєстраційний номер: НОМЕР_15;

- вантажний сідловий тягач МАН Т6,1998р.в.,
свідоцтво серії НОМЕР_16 номер шасі
НОМЕР_17, реєстраційний номер НОМЕР_18;

- напівпричіп цистерна харчова-Е,Н/ПП
SRЕМ ВSLТ, 1992р.в., свідоцтво серії НОМЕР_19,
номер шасі НОМЕР_20, реєстраційний номер
НОМЕР_21;

- вантажний сідловий тягач МАН ТGА 18 463,
2002р.в. свідоцтво серії НОМЕР_22 номер
шасі НОМЕР_23, реєстраційний номер
НОМЕР_24;

- напівпричіп цистерна харчова-Е, VІВЕRТY
36S7, 2000р.в., свідоцтво серії НОМЕР_25,
номер шасі НОМЕР_26, реєстраційний номер
НОМЕР_27.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
заставу» та п. 1.5. договору застави
№040/ДЗ-13/027 від 15.07.2013 року, укладеного
між КС «Антея» та ПАТ «Автопродсервіс»
в забезпечення виконання зобов'язань
за Генеральним кредитним договором №
010/КЛ-13/010 від 15.07.2013 року,
заставодержатель (КС»Антея») має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням за рахунок предмета
застави.

Статтею 20 Закону України «Про заставу»
передбачено, що у разі ліквідації
юридичної особи заставодавця,
заставодержатель набуває право
звернення на заставне майно не залежно
від настання строку виконання
зобов'язань.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та

реєстрацію обтяжень», обтяжувач має
право в разі порушення боржником

забезпеченого обтяженням зобов'язання
або договору, на підставі якого виникло

забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета

обтяження в черговості
згідно із встановленим
пріоритетом.

Обтяжувач набуває права вимагати
виконання забезпеченої обтяженням

вимоги незалежно від настання строку
виконання зобов'язань в повному

обсязі у разі прийняття рішення про
ліквідацію юридичної особи,

рухоме майно якої є
предметом забезпечувального
обтяження.

Якщо предметом
забезпечувального обтяження є
два або більше об'єктів, обтяжувач
отримує задоволення за рахунок такої
їх кількості, яка достатня для
повного задоволення забезпеченої
обтяженням вимоги.

Отже вимоги кредитної спілки «Антея» в
сумі 688150,27 грн. є забезпеченими майном
боржника та визнаються судом.

З урахуванням викладеного вимоги
кредитної спілки «Антея» в сумі 688150,27
грн. відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону про
банкрутство підлягають внесенню до
реєстру вимог кредиторів окремо, а в
сумі 1218,00 грн. витрат по сплаті судового
збору - до першої черги задоволення
кредиторських вимог.

Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва
звернулось до господарського суду
Миколаївської області із заявою від
18.02.2014 року № 2215/09 про визнання
кредиторських вимог на загальну суму 186
311,74 грн., у тому числі:

- 176 408,12 грн. - борг зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування;

- 7075,98 грн. штрафу;

- 2827,64 грн. пені.

Ліквідатор у відповідності до наданого
повідомлення від 26.02.2014р. заявлені
вимоги визнає в повному обсязі та
вказує, що вимоги в сумі 176408,12 грн.
боргу підлягають віднесенню до третьої
черги задоволення кредиторських вимог,
в розмірі 7075,98 грн. штрафу та 2827,64 грн.
пені відносяться до шостої черги
задоволення кредиторських вимог.

Представником кредитора у судовому
засіданні наголошено на необхідності
віднесення кредиторських вимог в сумі
176 408,12 грн. основного боргу у
відповідності до вимог ч.1 ст. 45 Закону
про банкрутство - до другої черги
задоволення кредиторських вимог.

Згідно п.1 ч.2 ст. 6 Закону України «Про
збір і облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI від
08.07.2010 року (в редакції, чинній до 11.08.2013)
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок. За приписами ч.8 ст. 9
Закону України «Про збір і облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» № 2464-VI
від 08.07.2010 року платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом. Базовим звітним періодом є
календарний місяць.

Як свідчать надані до УПФУ в
Ленінському районі м. Миколаєва звіти
про суми нарахованого єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за грудень 2012
року, січень-червень 2013 року ПАТ
«Автопродсервіс» було визначено суму
єдиного внеску в розмірі 206 865,03 грн. В
рахунок погашення заборгованості за
даним платежем боржником було сплачено
28 261,85 грн. Крім того, за результатами
планової перевірки ПАТ
«Автопродсервіс» щодо правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
інших платежів, контроль за
нарахуванням та сплатою яких покладено
на Пенсійний фонд України за період з
01.01.2008 року по 30.04.2013 року було складено
акт перевірки № 89 від 03.07.2013 року,
згідно якого зменшено суму єдиного
внеску на 2195,06 грн.

Таким чином розмір заборгованості зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування становить 176 408,12
грн.

Крім того у відповідності до рішень від
20.12.2012 № 3147, від 04.02.2013 № 897, від 18.02.2013 №
1357, від 04.04.2013 № 1858, від 15.05.2013 № 2621, від
06.08.2013 № 4239, від 15.07.2013 № 3893, від 15.07.2013 №
3894, від 15.07.2013 № 386, враховуючи часткову
сплату 2888,48 грн. штрафу та 233,01 грн. пені,
за боржником рахується борг зі сплати
застосованих штрафних санкцій в сумі
7075,98 грн. та 2827,64 грн. пені.

За порушення норм законодавства про
єдиний соціальний внесок на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до платників, на яких
згідно із Законом № 2464-VI від 08.07.2010 року
покладено обов'язок нараховувати,
обчислювати та сплачувати єдиний
внесок, застосовуються фінансові
санкції (штрафи і пеня) відповідно до
Закону. Пунктом 2 частини 11 статті 25
Закону № 2464-VI від 08.07.2010 року та пунктом
7.2. Інструкції про порядок нарахування
і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 27.09.2010 № 21-5, передбачено, що
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно
несплачених сум.

За приписами ч.10,13 ст. 25 Закону № 2464-VI
від 08.07.2010 року на суму недоїмки
нараховується пеня з розрахунку 0,1
відсотка суми недоплати за кожний день
прострочення платежу.

З огляду на викладене судом визнаються
грошові вимоги УПФУ в Ленінському
районі м. Миколаєва в загальній сумі 186
311,74 грн., та відповідно до ч. 1 ст. ст. 45
Закону про банкрутство вимоги в сумі 176
408,12 грн. підлягають віднесенню до
другої черги задоволення
кредиторських вимог, в розмірі 7075,98 грн.
штрафу та 2827,64 грн. пені відносяться до
шостої черги задоволення
кредиторських вимог.

Приватне акціонерне товариство
виробничо-комерційна фірма «Крістіна»
звернулась до господарського суду
Миколаївської області із заявою від
14.02.2014 року № 12/1-35 про визнання
кредиторських вимог на загальну суму 131
786,41 грн.

Ліквідатор у відповідності до наданого
повідомлення від 24.02.2014р. заявлені
вимоги визнає в повному обсязі.

Наявність зазначеної заборгованості
кредитор підтверджує рішенням
господарського суду Миколаївської
області від 30.12.2013р. у справі № 915/2152/13,
згідно якого з боржника на користь
кредитора присуджено до стягнення суму
основного боргу в розмірі 42328,27 грн.,
суму пені в розмірі 3275,13 грн., суму
відсотків за користування чужими
коштами в розмірі 86183,01 грн., а загалом -
131786,41 грн., а також виданим на виконання
судового рішення наказом від 21.01.2014
року.

Як встановлено рішенням суду від
30.12.2013р. у справі № 915/2152/13 10.04.2013 року між
сторонами був укладений договір
купівлі-продажу №39-2010, згідно якого
кредитор взяв на себе обов'язок
постачати, а боржник прийняв на себе
обов'язок отримувати товар (моторне
паливо) та оплачувати згідно умов
договору.

Згідно до п. 9.1 договору він
набуває чинності із дати його
підписання сторонами та діє до
виконання сторонами своїх зобов'язань
у повному обсязі.

Згідно видаткової накладної
№ДПН0000332 від 27.09.2012 року кредитор
передав боржник дизпаливо на загальну
суму 45491,40 грн., а згідно видаткової
накладної №ДПН0000349 від 11.10.2012 року -
дизпаливо на загальну суму 13807,81 грн.

Так, згідно п. 5.3.1 договору
останній день строку оплати товару за
накладною ДПН0000332 від 27.09.2012 року - 28.09.2012
року, а останній день строку оплати
товару за накладною ДПН0000349 від 11.10.2012
року - 31.10.2012 року.

Проте боржник свого обов'язку по
повній оплаті дизпалива не виконав, а
сплатив лише у період з 21.09.2012 року по
12.12.2012 року 16970, 94 грн. При цьому, суму в
розмірі 1970,94 грн. боржник зарахував як
оплату за договором №39-2010 у зв'язку із
надлишковою оплатою коштів боржником
за іншим договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Частиною 6 ст. 231 ГК України
передбачено, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
НБУ за увесь час користування чужими
коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

Пунктом 6.2. договору визначено, що
за прострочення оплати за поставлений
товар покупець сплачує постачальнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожен день прострочення оплати.

На підставі викладеного судом
було задоволено вимоги по стягненню
пені частково, в сумі 3275,13 грн.

Згідно п.5.3.2 договору у випадку
порушення строків оплати, передбачених
цим договором, покупець сплачує
проценти за користування чужими
коштами в розмірі 0,5% від вартості
несвоєчасно оплаченого товару за кожен
день прострочення.

Таким чином, судом було задоволено
позовні вимоги щодо стягнення із суми
відсотків за користування чужими
коштами частково, в сумі 86183,01 грн.

Згідно ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

З огляду на викладене, судом визнаються
грошові вимоги Приватного
акціонерного товариства
виробничо-комерційна фірми «Крістіна»,
та відповідно до ч. 1 ст. ст. 45 Закону про
банкрутство вимоги в сумі 1218,00 грн.
витрат по сплаті судового збору
відносяться до першої черги
задоволення кредиторських вимог, в
сумі 128 511,28 грн. боргу слід віднести до
четвертої черги кредиторських вимог,
вимоги в сумі 3 275,13 грн. штрафу - до
шостої черги задоволення
кредиторських вимог.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «КРОНОС-АВТО»
звернулось до господарського суду
Миколаївської області із заявою від
21.02.2014 року № 0516/П про визнання
кредиторських вимог в загальному
розмірі 17005,21 грн.

Ліквідатор у відповідності до наданого
повідомлення від 24.02.2014р. заявлені
вимоги визнає в повному обсязі.

Наявність зазначеної заборгованості
кредитор підтверджує рішенням
господарського суду Миколаївської
області від 23.09.2013р. у справі № 915/1450/13,
згідно якого з боржника на користь
кредитора присуджено до стягнення 15285,21
грн. основного боргу та 1720,50 грн.
судового збору, а також виданим на
виконання судового рішення наказом від
07.10.2013 року.

Як встановлено рішенням суду від
23.09.2013р. у справі № 915/1450/13, 04.01.2011р. між
сторонами був укладений договір
купівлі-продажу № 240, за яким кредитор
зобов'язався передати у власність
боржника товар, а останній, в свою
чергу, зобов'язався прийняти і оплатити
цей товар у строк 10 банківських днів з
моменту отримання рахунку (пункти 1.1.,
2.3. договору).

На виконання умов договору кредитор у
період з 21.02.12р. по 19.04.13р. передав
боржнику у власність товар на суму 42570,57
грн., що підтверджено відповідними
видатковими накладними та актом звірки
між сторонами станом на 29.04.13р.

Проте, боржник свої зобов'язання за
договором в частині оплати вказаного
товару виконав частково,
заборгованість перед кредитором за
вказаний товар склала 15285,21 грн.

Згідно ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

З огляду на викладене, судом визнаються
грошові вимоги ТОВ «КРОНОС-АВТО», та
відповідно до ч. 1 ст. ст. 45 Закону про
банкрутство вимоги в сумі 1218,00 грн.
витрат по сплаті судового збору
відносяться до першої черги
задоволення кредиторських вимог, в
сумі 17005,21 грн. боргу слід віднести до
четвертої черги кредиторських вимог.

Фізична особа ОСОБА_2 10.02.2014 року
звернувся до господарського суду
Миколаївської області із заявою про
визнання кредиторських вимог в
загальному розмірі 174960,00 грн.

Ліквідатором у відповідності до
наданого повідомлення від 12.02.2014 року
заборгованість в сумі 174 960,00 грн.
визнано в повному обсязі.

Розглянувши заяву про визнання
кредиторських вимог, дослідивши
матеріали справи, господарський суд
встановив.

29.12.2012 року між ПАТ «Автопродсервіс» та
гр. ОСОБА_16 було укладено договір
позики, згідно п. 1.1. якого гр. ОСОБА_16
передає ПАТ «Автопродсервіс» у
власність грошові кошти в сумі 174960,00
грн. а ПАТ «Автопродсервіс»
зобов»язалось повернути таку ж суму
грошових коштів в строк і за графіком
відповідно до п. 3 даного договору.
Кінцевим строком погашення позики
сторони визначили 25.01.2013.

Проте ПАТ «Автопродсервіс» взяті на
себе зобовязання не виконав, грошові
кошти в сумі 174960,00 грн. в обумовлені
договором строки не повернув.

29.12.2012 року між ПАТ «Автопродсервіс» та
гр. ОСОБА_16 було укладено договір
закладу, відповідно до п. 1.2. якого ПАТ
«Автопродсервіс» на умовах,
передбачених цим договором, передає у
заставу належне йому майно:

- автомобіль марки MAN, модель 25 284, шасі
(кузов, рама) НОМЕР_1, 2001 року випуску,
об»єм двигуна 6871 куб.см D, тип -вантажний
фургон-рефрижератор-С, колір-жовтий,
реєстраційний номер НОМЕР_2, та
належить ПАТ «Автопродсервіс» на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданого
24.10.2006р. МРЕВ УДАІ УМВС у Миколаївській
області;

- автомобіль марки DAF, модель FT 95 XF480,
шасі (кузов, рама) НОМЕР_4, 2001 року
випуску, об»єм двигуна 12580, тип -
вантажний сідловий тягач-Е, колір -
сірий, реєстраційний номер НОМЕР_5, та
належить ПАТ «Автопродсервіс» на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_6, виданого
23.07.2008р. Миколаївським відділом
реєстраційно-екзаменаційної роботи
УДАІ УМВС;

- причеп FELDBINDER, модель TSA 323, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_7, 1995 року випуску, тип -
напівпричіп цистерна харчова-Е, колір -
червоний, реєстарційний номер НОМЕР_8,
та належить ПАТ «Автопродсервіс» на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_9, виданого
11.06.2008р. Миколаївським відділом
реєстраційно-екзаменаційної роботи
УДАІ УМВС.

02.12.2013р. між гр. ОСОБА_16 та гр. ОСОБА_2
було укладено договір відступлення
права вимоги, згідно якого гр. ОСОБА_16
передає, а гр. ОСОБА_2 приймає всі права
вимоги за договором позики від 29.12.2012
року, укладеним між гр. ОСОБА_16 та ПАТ
«Автопродсервіс», та за договором
закладу, посвідченим 29.12.2012р. приватним
нотаріусом Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_17,
зареєстрованого за реєстровим № 1970,
укладеного між гр. ОСОБА_16 та ПАТ
«Автопродсервіс».

Статтею 20 Закону України «Про заставу»
передбачено, що у разі ліквідації
юридичної особи заставодавця,
заставодержатель набуває право
звернення на заставне майно не залежно
від настання строку виконання
зобов'язань.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та

реєстрацію обтяжень», обтяжувач має
право в разі порушення боржником

забезпеченого обтяженням зобов'язання
або договору, на підставі якого виникло

забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета

обтяження в черговості
згідно із встановленим
пріоритетом.

Обтяжувач набуває права вимагати
виконання забезпеченої обтяженням

вимоги незалежно від настання строку
виконання зобов'язань в повному

обсязі у разі прийняття рішення про
ліквідацію юридичної особи,

рухоме майно якої є
предметом забезпечувального
обтяження.

Якщо предметом
забезпечувального обтяження є
два або більше об'єктів, обтяжувач
отримує задоволення за рахунок такої
їх кількості, яка достатня для
повного задоволення забезпеченої
обтяженням вимоги.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

За приписами ст. 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Отже вимоги Фізичної особи ОСОБА_2 в
сумі 174 960,00 грн. є забезпеченими майном
боржника та визнаються судом.

З урахуванням викладеного вимоги
Фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 174 960,00 грн.
відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону про
банкрутство підлягають внесенню до
реєстру вимог кредиторів окремо, а в
сумі 1218,00 грн. витрат по сплаті судового
збору - до першої черги задоволення
кредиторських вимог.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервісна компанія
«Формула» звернулось до
господарського суду Миколаївської
області із заявою від 04.01.2014 року про
визнання кредиторських вимог в
загальному розмірі 12043,92 грн.

Ліквідатором у відповідності до
наданого повідомлення від 10.02.2014 року
заборгованість в сумі 12043,92 грн. визнано
в повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, 01.07.2010
року між ПАТ «Автопродсервіс» та ТОВ
«Сервісна компанія «Формула» було
укладено договір № СКФ/СК/ВП/40012650
купівлі-продажу товарів з
використанням пластикових старт-карт.

За приписам п. 2.1. договору кредитор
зобов'язався передати у власність
боржника товари на АЗС з використанням
пластикових старт-карт, а боржник
зобов'язався приймати у власність
товари та повністю оплатити їх
вартість (ціну) в порядку та на умовах,
визначених в цьому договорі.

У відповідності до п.3.1. договору ціна
(вартість) товарів, які
відпускатимуться (передаватимуться) в
рамках та на підставі цього договору і
яка підлягає оплаті боржником,
визначається кредитором у видаткових
накладних на поставлені (передані у
власність) боржнику товари і підлягає
обов'язковій оплаті боржником.

Згідно передбачених пунктом 5.2.
договору умов відстрочка платежу за
отриманий товар складає 4 (чотири)
календарні дні.

Як свідчать наявні в матеріалах справи
видаткові накладні, боржнику було
поставлено товар на загальну суму 3 551
246,20 грн.

Проте боржником взяті на себе
зобов'язання були виконані неналежним
чином, оплата за отриманий товар
проведена частково, на суму 3 539 202,28 грн.

Таким чином розмір заборгованості ПАТ
«Автопродсервіс» за поставлений за
договором товар складає 12043,92 грн., що
підтверджено також підписаним обома
сторонами актом звіряння-розрахунків
за період квітень 2013р.-вересень 2013р.

Згідно з частинами 1-3 ст. 692 Цивільного
кодексу покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Приписами ст. 610 ЦК визначено, що
порушення зобов'язання є його
невиконання, або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З огляду на викладене, судом визнаються
грошові вимоги ТОВ «Сервісна компанія
«Формула», та відповідно до ч. 1 ст. ст. 45
Закону про банкрутство вимоги в сумі
1218,00 грн. витрат по сплаті судового
збору відносяться до першої черги
задоволення кредиторських вимог, в
сумі 12043,92 грн. боргу слід віднести до
четвертої черги кредиторських вимог.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЮлИгС-МС»
звернулось до господарського суду
Миколаївської області із заявою від
21.02.2014 року № 0516/П про визнання
кредиторських вимог в загальному
розмірі 2500000,00 грн.

Ліквідатором у відповідності до
наданого повідомлення від 17.02.2014 року
заборгованість в сумі 2 500 000,00 грн.
визнано в повному обсязі.

Розглянувши заяву про визнання
кредиторських вимог, дослідивши
матеріали справи, господарський суд
встановив.

01.06.2013 року між ТОВ «ЮлИгС-МС» та
фізичною особою ОСОБА_18 було укладено
договір № 01/06/13 зворотної фінансової
допомоги, у відповідності до змісту
пунктів 1.1., 2.2., 3.1. якого ТОВ «ЮлИгС-МС»
зобов'язався надати ОСОБА_18 на
безпроцентній основі зворотну
фінансову допомогу в сумі 2 500 000,00 грн.
строком на 4 (чотири) місяця з моменту
отримання коштів, а ОСОБА_18
зобов'язався прийняти допомогу та
повернути її у визначений строк.

Як свідчить наявний в матеріалах
справи видатковий касовий ордер від
14.06.2013р., ТОВ «ЮлИгС-МС» свої
зобов'язання за договором виконало в
повному обсязі та надало ОСОБА_18
зворотню фінансову допомогу в сумі 2 500
000,00 грн.

01.06.2013р. між ПАТ «Автопродсервіс» та ТОВ
«ЮлИгС-МС» було укладено договір
поруки № П 01/06/13, за умовами п. 1.1. якого
ПАТ «Автопродсервіс» зобов'язався
перед кредитором у повному обсязі
солідарно відповідати за виконання
фізичною особою ОСОБА_18 зобов'язань за
договором зворотної фінансової
допомоги № 01/06/13 від 01.06.2013р.

Згідно п. 2.1. договору поруки № П 01/06/13
ПАТ «Автопродсервіс» відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
фізичною особою ОСОБА_18 у повному
обсязі. ПАТ «Автопродсервіс»
зобов'язаний у разі порушення
боржником обов'язку за основним
договором самостійно виконати
обов'язок боржника перед кредитором на
підставі письмової вимоги кредитора у
тижневий строк шляхом вчинення дій, що
передбачені в основному договорі для
виконання своїх зобов'язань боржником.

У зв'язку з невиконанням фізичною
особою ОСОБА_18 зобов'язань за договором
зворотної фінансової допомоги № 01/06/13
від 01.06.2013 року ТОВ «ЮлИгС-МС» було
направлено вимогу на адресу ПАТ
«Автопродсервіс» від 07.10.2013 року щодо
негайного виконання взятих на себе
зобов'язань, а саме щодо повернення
коштів в сумі 2 500 000,00 грн. протягом
тижневого строку з моменту отримання
цієї вимоги.

Проте ПАТ «Автопродсервіс» взяті на
себе зобов'язання за договором поруки
№ П 01/06/13 від 01.06.2013 року не виконало,
суму коштів в розмірі 2 500 000,00 грн. не
повернуло.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Як встановлено п.1 ст. 1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

За приписами ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

З огляду на викладене, судом визнаються
грошові вимоги ТОВ «ЮлИгС-МС», та
відповідно до ч. 1 ст.ст. 45 Закону про
банкрутство вимоги в сумі 1218,00 грн.
витрат по сплаті судового збору
відносяться до першої черги
задоволення кредиторських вимог, в
сумі 2 500 000,00 грн. боргу слід віднести
до четвертої черги задоволення
кредиторських вимог.

Державна податкова інспекція у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області звернулась до
господарського суду Миколаївської
області із заявою від 17.02.2014 року №
567/9/14-02-10-007 про визнання кредиторських
вимог в загальному розмірі 551 509,89 грн., у
тому числі:

- 326 856,80 грн. з орендної плати;

- 91 647,20 грн. з податку на додану
вартість;

- 133 005,89 грн. по єдиному соціальному
внеску.

Ліквідатором у відповідності до
наданого повідомлення від 26.02.2014 року
заборгованість в сумі 551 509,89 грн.
визнано в повному обсязі.

Заборгованість з податку на додану
вартість у розмірі 91 647,20 грн. виникла у
зв»язку з неповною сплатою визначених
боржником податкових зобов'язань за
цим видом податку згідно податкових
декларацій від 18.05.2013року № , від
14.06.2013року № , від 16.07.2013року №
, від 19.08.2013року № , від
17.09.2013року № , від 21.10.2013року №
, від 19.11.2013 року № , від
20.12.2013року № . Враховуючи
погашення з переплати суми 5,34 грн.,
розмір несплаченого зобов'язання
склав 88 861,66 грн.

Крім того, у зв'язку з несвоєчасним
погашенням податкових зобов'язань по
податку на додану вартість боржнику
було нараховано 2 785,54 грн. пені.

Заборгованість з орендної плати
виникла у зв»язку з неповною сплатою
визначених на підставі поданих
боржником декларацій від 05.02.2013 року №
, від 20.09.2013р. № , від 20.09.2013р.
№ податкових зобов»язань з
орендної плати, а також у зв'язку з
неповною сплатою податкових
зобов»язань, визначених згідно
податкових повідомлень-рішень від
25.09.2013р. № , від 25.09.2013р. № ,
від 11.10.2013р. № , від 10.12.2013 року №
.

Враховуючи, що банкрутом в
рахунок погашення боргу з орендної
плати було сплачено 14401,96 грн., сума
заборгованості склала 315 031,50 грн. Крім
того, у зв'язку з несвоєчасним
погашенням податкового зобов'язання
по орендній платі боржнику було
нараховано 11 825,30 грн. пені.

Відповідно до п.п. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України платник
податків зобов»язаний сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим кодексом.

У відповідності до п. 57.1 ст. 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації.

За приписами п. 54.5 ст. 54 Податкового
кодексу України, якщо сума грошового
зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність і повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим кодексом.

Заборгованість по єдиному соціальному
внеску виникла після вступу в дію
Закону України № 406-VII від 04.07.2013 у
зв'язку з несплатою самостійно
визначених на підставі поданих
боржником звітів від 15.10.2013 року №
, від 20.08.2013р. № 28398, від 18.09.2013р. №
30531 зобов»язань по єдиному
соціальному внеску в загальному
розмірі 78 422,95 грн. Враховуючи, що
банкрутом в рахунок погашення боргу
було сплачено 893,57 грн., сума
заборгованості склала 77 529,38 грн. Крім
того, у зв'язку з несвоєчасним
погашенням єдиного соціального внеску
боржнику було нараховано 55 476,51 грн.
пені.

Враховуючи, що боржник суму
заборгованості у визначений законом
термін не сплатив, судом визнаються
грошові вимоги кредитора в загальному
розмірі 551509,89 грн. та відповідно до ч. 1
ст. 45 Закону про банкрутство вимоги в
сумі 481422,54 грн. відносяться до третьої
черги задоволення кредиторських вимог,
в сумі 70087,35 грн. слід віднести до
шостої черги кредиторських вимог.

Крім того, до господарського суду та
до ліквідатора з порушенням місячного
строку для звернення з кредиторськими
вимогами звернулось ПП «АВТО-НІР» із
заявою щодо визнання кредиторських
вимог в загальній сумі 14863,50 грн. боргу
за договором купівлі-продажу запасних
частин № 2 від 04.01.2010р. Наявність
зазначеної заборгованості ПП
«АВТО-НІР» підтверджує рішенням
господарського суду Миколаївської
області від 22.01.2014р. у справі № 915/2290/13.

Ухвалою суду від 21.03.2014р. заяву та
додані до неї документи було повернуто
без розгляду.

Ліквідатором грошові вимоги ПП
«АВТО-НІР» визнано в повному обсязі.

За приписами п. 4 ст. 23 Закону про
банкрутство особи, вимоги яких
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання , або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Враховуючи викладене, судом
визнаються грошові вимоги кредитора в
загальному розмірі 14863,50 грн. та
відносяться до шостої черги
задоволення кредиторських вимог.

Також до господарського суду з
кредиторськими вимогами звернулось
Управління Укртрансінспекції у
Миколаївській області з вимогами в
сумі 1700,00 грн. Проте ухвалою суду від
14.03.2014 року заяву та додані до неї
документи було повернуто без розгляду.

За приписами п. 4 ст. 23 Закону про
банкрутство особи, вимоги яких
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання , або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Враховуючи викладене, судом
визнаються грошові вимоги кредитора в
загальному розмірі 1700,00 грн. та
відносяться до шостої черги
задоволення кредиторських вимог.

Крім того, поза межами місячного строку
для пред'явлення кредиторських вимог
18.03.2014 року звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю
«АМВ-Миколаїв Плюс».

Представник даного кредитора у
судовому засіданні зазначив про
необхідність включення заявлених
вимог в розмірі 16 303,89 грн. до четвертої
черги задоволення кредиторських вимог,
а 1218,00 грн. витрат по сплаті судового
збору - до першої черги задоволення
кредиторських вимог.

Наявність зазначеної
заборгованості ТОВ «АМВ-Миколаїв Плюс»
підтверджує рішенням господарського
суду Миколаївської області від 28.03.2013р.
у справі № 915/243/13-г, яким присуджено до
стягнення з банкрута на користь
кредитора 9341 грн. 00 коп. основного
боргу, 265 грн. 35 коп. пені, 77 грн. 26 коп. 3%
річних, 9 грн. 32 коп. інфляційних
нарахувань та 1720 грн. 50 коп. судового
збору, а також рішення господарського
суду Миколаївської області від 08.08.2013
року у справі № 915/1258/13, яким з боржника
на користь кредитора було присуджено
до стягнення 3025,44 грн. заборгованості
за договором поставки №152 від 17.09.2012; 3,03
грн. збитків від інфляції, 24,12 грн. - 3%
річних, 117,37 грн. пені та 1720,50 грн.
судового збору.

Згідно ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

У відповідності до п. 3 ст. 95 Закону про
банкрутство кредитори мають право
заявити свої вимоги до боржника, який
ліквідується, у місячний строк з дня
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника, який
ліквідується, банкрутом, на офіційному
веб-сайті Вищого господарського суду
України в мережі Інтернет. Зазначений
строк є граничним і поновленню не
підлягає. Особи, вимоги яких заявлені
після закінчення строку, встановленого
для їх подання, або не заявлені взагалі,
не є конкурсними кредиторами, а їх
вимоги погашаються в шосту чергу.

З огляду на викладене, судом не
приймаються до уваги заперечення
представника ТОВ «АМВ-Миколаїв Плюс»,
визнаються грошові вимоги ТОВ
«АМВ-Миколаїв Плюс» в розмірі 16 303,89
грн., які необхідно віднести до до
шостої черги задоволення
кредиторських вимог вимоги, та вимоги в
сумі 1218,00 грн. витрат по сплаті
судового збору, які відносяться до
першої черги задоволення
кредиторських вимог.

У відповідності до вимог ст. 25 ЗУ «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
а також п. 36.7. Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
28.03.2013 № 01-06/606/2013 за результатами
розгляду грошових вимог кредиторів
господарським судом затверджується
реєстр вимог кредиторів.

Розглянувши наданий реєстр вимог
кредиторів та додані до нього
документи, а також заслухавши
пояснення представників кредиторів,
ліквідатора, господарський суд вважає,
що реєстр підлягає затвердженню з
включенням до нього визнаних судом:

- грошових вимог ТОВ «АМВ-Миколаїв
Плюс» в розмірі 16 303,89 грн., які
необхідно віднести до шостої черги
задоволення кредиторських вимог, та
вимоги в сумі 1218,00 грн. витрат по сплаті
судового збору, які відносяться до
першої черги задоволення
кредиторських вимог.

- грошових Управління
Укртрансінспекції у Миколаївській
області в розмірі 1700,00 грн. які
необхідно віднести до шостої черги
задоволення кредиторських вимог.

- кредиторських вимог УПФУ в
Ленінському районі м. Миколаєва в
загальній сумі 186 311,74 грн., які
відповідно до ч. 1 ст. ст. 45 Закону про
банкрутство вимоги в сумі 176 408,12 грн.
підлягають віднесенню до другої черги
задоволення кредиторських вимог, в
розмірі 7075,98 грн. штрафу та 2827,64 грн.
пені відносяться до шостої черги
задоволення кредиторських вимог.

- кредиторських вимог Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, та відповідно
до ч. 1 ст. ст. 45 Закону про банкрутство
вимоги в сумі 1218,00 грн. витрат по сплаті
судового збору відносяться до першої
черги задоволення кредиторських вимог,
в сумі 379 440,00 грн. боргу слід віднести до
четвертої черги кредиторських вимог,
вимоги в сумі 3 720 000,00 грн. штрафу - до
шостої черги задоволення
кредиторських вимог.

Керуючись ст. 86 ГПК України, ст.ст. 25, 45
ЗУ «Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Затвердити реєстр вимог
кредиторів Публічного акціонерного
товариства «Автопродсервіс» на
загальну суму 11 655 829,51 грн., в тому числі:

- вимоги першої черги:

1) Публічне акціонерне товариство
«ВТБ Банк» в сумі 1218,00 грн. - витрати по
сплаті судового збору;

2) Товариство з обмеженою
відповідальністю «БАФК-Миколаїв» в
сумі 1218,00 грн. - витрати по сплаті
судового збору;

3) Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 в сумі 1218,00 грн. - витрати по
сплаті судового збору;

4) Кредитна спілка «Антея» в сумі
1218,00 грн. - витрати по сплаті судового
збору;

5) Приватне акціонерне товариство
виробничо-комерційна фірма «Крістіна»
в сумі 1218,00 грн. - витрати по сплаті
судового збору;

6) Товариство з обмеженою
відповідальністю «КРОНОС-АВТО» в сумі
1218,00 грн. - витрати по сплаті судового
збору;

7) Фізична особа ОСОБА_2 в сумі 1218,00
грн. - витрати по сплаті судового збору;

8) Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервісна компанія
«Формула» в сумі 1218,00 грн. - витрати по
сплаті судового збору;

9) Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЮлИгС-МС» в сумі 1218,00
грн. - витрати по сплаті судового збору;

10) Товариство з обмеженою
відповідальністю «АМВ-Миколаїв Плюс» в
сумі 1218,00 грн. - витрати по сплаті
судового збору.

- окремо вимоги, що забезпечені
заставою майна банкрута:

1) Публічне акціонерне товариство «ВТБ
Банк» в сумі 3236064,58 грн.;

2) Фізична особа ОСОБА_2 в сумі 174960,00 грн.;

3) Кредитна спілка «Антея» в сумі 688 150,27
грн.

- вимоги другої черги:

1) Управління Пенсійного фонду України
в Ленінському районі м. Миколаєва в
сумі 176 408,12 грн.

- вимоги третьої черги:

1) Державна податкова інспекція у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області в сумі 481 422,54 грн.

- вимоги четвертої черги:

1) Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 в сумі 379 440,00 грн.

2) Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЮлИгС-МС» в сумі 2 500
000,00 грн.;

3) Приватне акціонерне товариство
виробничо-комерційна фірма «Крістіна»
в сумі 128 511,28 грн.

4) Товариство з обмеженою
відповідальністю «БАФК-Миколаїв» в
сумі 13 510,10 грн.;

5) Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервісна компанія
«Формула» в сумі 12043,92 грн.;

6) Товариство з обмеженою
відповідальністю «КРОНОС-АВТО» в сумі
17 005,21 грн.

- вимоги шостої черги:

1) Державна податкова інспекція у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області в сумі 70087,35 грн.;

2) Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва в сумі 9903,62 грн.

3) Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 в сумі 3720000,00 грн.;

4) Приватне акціонерне товариство
виробничо-комерційна фірма «Крістіна»
в сумі 3275,13 грн.;

5) Приватне підприємство
«АВТО-НІР» в сумі 14863,50 грн.;

6) Управління Укртрансінспекції у
Миколаївській області в сумі 1700,00 грн.;

7) Товариство з обмеженою
відповідальністю «АМВ-Миколаїв Плюс» в
сумі 16 303,89 грн.

2. Зобов»язати ліквідатора в
десятиденний термін з моменту
винесення ухвали надати реєстр вимог
кредиторів Публічного акціонерного
товариства «Автопродсервіс»,
схвалений відповідно до цієї ухвали.

3. Ухвалу надіслати на адресу всіх
кредиторів, банкрута, ліквідатора.

Суддя
О.В. Ткаченко