м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1796/14 20.03.14
Господарський суд міста Києва в складі:
головуючого судді
розглянувши справу № 910/1796/14
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Євролаб»;
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Передплатна агенція
про стягнення 5074,27 грн.
Представники сторін:
від позивача: Наумов А.Є.,
довіреність б/н від 18.02.2014р.;
від відповідача: не з'явилися.
обставини справи:
До Господарського суду міста Києва
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю «Євролаб» (надалі -
позивач) з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Передплатна агенція «САММІТ» (надалі -
відповідач) про стягнення 5074,27 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідач в порушення усних
домовленостей між сторонами не
поставив товар, передплачений
позивачем згідно з рахунком-фактурою №
457/9200 від 24.07.2013р. у сумі 5074,27 грн.,
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.02.2014р. порушено провадження
у справі № 910/1796/14 та призначено її
розгляд на 27.02.2014р.
Ухвалою суду від 27.02.2014р. було
відкладено розгляд справи на 20.03.2014р., у
зв'язку з неявкою в судове засіданні
представника відповідача та
неподанням витребуваних судом
Присутнім у судовому засіданні 20.03.2014р.
представником позивача підтримано
заявлені позовні вимоги в повному
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвали
від 27.02.2014р. не виконав, витребувані
документи, в тому числі відзив на позов,
суду не надіслав.
Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке наявне у матеріалах
справи.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України, ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України, ухвалу
суду про порушення провадження у
справі від 07.02.2014р. та ухвалу від 27.02.2014р.
було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві.

Оскільки про поважні причини неявки в
судове засідання представника
відповідача суд не повідомлений;
клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило,
тому суд вважає, що у відповідності до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами, без участі представника
відповідача, яких достатньо для
винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, що мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі усної домовленості між
сторонами, відповідачем було
виставлено позивачу рахунок-фактуру №
457/9200 від 24.07.2013р. на суму 5074,27 грн. на
оплату товару, а саме: друкована
продукція.

На виконання усних домовленостей
позивач оплатив виставлений
відповідачем рахунок у сумі 5074,27 грн.,
що підтверджується платіжним
дорученням № 1813 від 01.10.2013, копія якого
залучена до матеріалів справи та
оригінал було оглянуто в судовому
засіданні.

Однак відповідач не передав позивачу
передплачений товар на загальну суму
5074,27 грн.

Оскільки передплачений товар
відповідач не поставив, позивач
неодноразово звертався до відповідача
з листами, в яких просив повернути
сплачену позивачем суму коштів у
розмірі 5074 грн. Проте, відповідач
вказані вимоги залишив без відповіді
та задоволення.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України визначено, що
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Приписами статті 205 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом (ч. 1).

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ч .2).

Відповідно до статті 174 Господарського
кодексу України, однією з підстав
виникнення господарських зобов'язань є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди, не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

Стаття 181 Господарського кодексу
України визначає загальний порядок
укладання господарських договорів,
зокрема, у частині 1 цієї статті
йдеться, що господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками;
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження до
виконання замовлення, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного
кодексу України, договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

З викладеного вище вбачається, що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір поставки у спрощений
спосіб. Відповідно до цього договору,
позивач зобов'язався здійснити
передплату товару, а відповідач, у свою
чергу, поставити такий товар.

Отже, за своєю правовою природою
правочин, який відбувся між позивачем
та відповідачем, є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною другою статті 693 Цивільного
кодексу України встановлено, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

13.03.2014р. позивач повторно
рекомендованою поштою надіслав
відповідачу лист з вимогою повернути
кошти, проте останній вказану вимогу
залишив без відповіді та задоволення.

Отже, на час розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем за непоставлений товар
становить 5074,27 грн.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
не поставки товару, передплаченого
позивачем за представленим платіжним
дорученням та не надано доказів
поставки передплаченого товару,
відтак, позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 5074,27 грн. є обґрунтованою,
документально підтвердженою, а відтак
підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Передплатна агенція «САММІТ» (03127, м.
Київ, вул. Васильківська, 55, кімн. 4; 01042,
м. Київ, вул. Перспективна, 7-а, ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Євролаб»
(08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул.
Київський шлях, 71-А/1; фактична адреса:
03110, м. Київ, вул. Солом'янська, 11-а, ) 5074 грн. 27 коп. - боргу та 1827
грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового
збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.03.2014р.

Суддя
А.І.
Привалов