ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.03.14р. Справа № 904/464/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "УКРТЕХПРОМ
ІНВЕСТ-СЕРВІС", м. Запоріжжя

до публічного акціонерного товариства
"ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ
ім. Ф.Е. Дзержинського", м.
Дніпродзержинськ, Дніпропетровська
область

про стягнення 236 280,51 грн.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача - Сєрікова
М.С.,представник, дов. №10/02 від 10.02.2014
року;

від відповідача - Донець О.Є.,
представник, дов. №5 від 14.01.2014 року

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "УКРТЕХПРОМ
ІНВЕСТ-СЕРВІС" звернулось до
господарського суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
"ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ
ім. Ф.Е. Дзержинського" про стягнення 236
280,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором №11-1747-02
від 06.10.2011 року.

Ухвалою господарського суду від 27.01.2014
року, порушено провадження у справі, а
розгляд справи призначено на 11.02.2014р.

Розпорядженням голови господарського
суду Дніпропетровської області №131 від
11.02.2014 року, у зв'язку з перебуванням
судді Кармазіної Л.П. з 06.02.14р. на
лікарняному, з метою дотримання
процесуальних строків, керуючись
рішенням зборів суддів господарського
суду Дніпропетровської області від
20.12.13р. (протокол від 20.12.13р.) та наказом
голови господарського суду
Дніпропетровської області № 23-О від
24.12.13р. справу №904/464/14 передано на
розгляд судді Красоті О.І.

Ухвалою суду від 11.02.2014р. справа №904/464/14
прийнята до свого провадження суддею
Красота О.І., а розгляд справи
призначено на 25.02.2014р.

25.02.2014р. представник позивача в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги, до судового засідання подав до
суду клопотання про забезпечення
позову, яким просив суд вжити заходів
по забезпеченню позову, шляхом
накладання арешту на грошові кошти у
розмірі суми позову та можливих
судових витрат, що належать ПАТ
"ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ
ім. Ф.Е. Дзержинського" та знаходяться
на розрахункових рахунках відповідно
до переліку (а.с.47-48).

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, подав до
суду відзив на позовну заяву, яким
вважає, що позов не підлягає
задоволенню оскільки відповідно до
умов договору, з урахуванням додатково
угоди №1, якою змінено порядок
розрахунків, відповідач перераховує
позивачеві 50% вартості отриманої
продукції (по факту поставки) на
підставі виставленого фактичного
рахунку з відстрочкою платежу на 10
банківських днів.

Ухвалою господарського суду від 25.02.2014
року, розгляд справи відкладено на
11.03.2014р.

У зв'язку з поверненням судді
Кармазіної Л.П. з лікарняного, на
підставі доповідної записки судді
Красоти О.І. від 03.03.14р. справу №904/464/14
передано на розгляд судді Кармазіній
Л.П.

Ухвалою суду від 03.03.2014р. справа №904/464/14
прийнята до свого провадження суддею
Кармазіною Л.П., а розгляд справи
призначено на 11.03.2014р.

11.03.2014р. представники сторін в
призначене судове засідання не
з'явились, про час та місце проведення
судового засідання повідомлені
належним чином, про що свідчить
протокол судового засідання від
25.02.2014р. (а.с.53), про причини неявки суд не
повідомили.

Ухвалою господарського суду від 11.03.2014
року, у зв'язку з неявкою представників
сторін в судове засідання, розгляд
справи відкладено на 24.03.2014р.

24.03.2014 року представник позивача в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти позовних
вимог позивача у повному обсязі з
підстав викладених у відзиві на позов.

В судовому засіданні в присутності
представників сторін оголошено
перерву в судовому засіданні до 25.03.2014р.

25.03.2014р. в порядку ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "УКРТЕХПРОМ
ІНВЕСТ-СЕРВІС" (позивач-продавець) та
публічним акціонерним товариством
"ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ
ім. Ф.Е. Дзержинського"
(відповідач-покупець) укладено договір
№11-1747-02 від 06.10.2011 року, відповідно до
умов якого продавець зобов'язується
поставити, а покупець прийняти та
оплатити продукцію, іменовану надалі
товар.(а.с.10-11)

Відповідно до п. 1.2. договору, кількість,
номенклатура, ціна і терміни
постачання товару визначені в
специфікаціях, що додаються до
договору і складають його невід'ємну
частину.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що
ціна на товар встановлюється у
національній валюті України - гривнях
за одиницю, на умовах обумовлених в
специфікації, згідно з офіційними
правилами тлумачення торгівельних
термінів міжнародної торгової палати
(редакції 2000 року), далі "Інкотермс-2000" і
вказується в специфікації, що
додаються до договору і складають його
невід'ємну частину. Ціна на товар після
перерахування грошових коштів по
передоплаті в сторону збільшення,
зміні не підлягає.

Відповідно до п.3.1. договору, поставка
товару здійснюється на умовах
передбачених у специфікаціях, що
додаються до договору і складають його
невід'ємну частину, відповідно до
"Інкотермс-2000".

Датою поставки вважається дата
одержання товару, зазначена покупцем в
товаротранспортній накладній та/або
видатковій накладній, далі
товаросупровідними накладними.(п.3.2.
договору)

Пунктом 3.3. договору сторони узгодили,
що товар вважається поставленим
продавцем і прийнятим покупцем: за
кількістю - згідно з даними, вказаними у
товаросупровідних накладних; за якістю
- згідно з сертифікатом якості
виробника або іншим документом, що
підтверджує якість товару.

Відповідно до п.3.4. договору, продавець
зобов'язаний надати разом з товаром
наступні документи: сертифікат якості
або інший документ, що підтверджує
якість товару, видаткові накладні в
двох примірниках, податкову накладну,
рахунок за фактом поставки.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що
розрахунки за цим договором
здійснюються в гривнях.

Відповідно до п. 4.2. договору, в редакції
додаткової угоди №1 від 14.02.2013р.,
розрахунки за поставлений товар
здійснюються шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
продавця в порядку: 50% - передплата, 50%-
по факту поставки товару з відстрочкою
платежу на 10 банківських днів, яка
здійснюється на підставі виставленого
фактичного рахунку. Продавець
зобов'язаний надати оригінал рахунку
на передплату. Податкова накладна
надається продавцем у строки,
передбачені чинним законодавством з
моменту перерахування платежу у
вигляді передоплати на поточний
рахунок продавця.

Укладеною між сторонами специфікацією
№1 сторони узгодили: найменування
товару - фільтр ячейковий ФяР 514х514 (50)
без установчої рами; кількість товару -
1621 шт. на загальну суму 389 040 грн. 00 коп.

На виконання вимог укладеного
договору, відповідач здійснив
передоплату товару у розмірі 50% на суму
194 520 грн. 00 коп., а позивач поставив
відповідачу товар (фільтр ФяР 514х514 (50)
без установчої рами) у кількості 1621,000
шт. на загальну суму 389 040 грн. 00 коп., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи видатковою накладною №РН-0000164
від 21.02.2012 року. (а.с.14) Зазначений товар
отримав Бовтько С.О., на підставі
виданої довіреності №144/04 від 17.02.2012
року. (а.с.15)

01.03.2012 року між позивачем та
відповідачем було складено акт здачі -
приймання на відповідальне зберігання
ТМЦ неналежної якості, відповідно до
якого представники позивача та
відповідача склали даний акт про те, що
на підставі акту №146/014к від 28.02.2012 року
про неналежну якість (комплектність)
продукції, продукція має наступні
дефекти: відірвані частини
перегородок, кількість прошарувань
сіток не відповідає заявленим,
прошарування сітки зі згибами,
відсутня частина кріплення.

У зв'язку з необхідністю заміни товару
неналежної якості на якісний товар,
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 389 040 грн. 00 коп.,
відповідно до наявних в матеріалах
справи видаткових накладних, які
підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками підприємства позивача:

- видаткова накладна №РН-0000196 від 11.04.2012
року на суму 43200,00грн. (а.с.17) (20.04.2012 року,
відповідно до акту повернення ТМЦ
неналежної якості від 20.04.2012 року
(а.с.32), частину товару на суму 2160,00 грн. у
кількості 9 шт. було повернуто позивачу
на підставі акту №32/014р від 19.04.2012 року
про неналежну якість (комплектність)
продукції.)

- видаткова накладна №РН-0000227 від 16.05.2012
року на суму 62880,00грн.(а.с.20)

- видаткова накладна №РН-0000228 від 16.05.2012
року на суму 2160,00 грн.(а.с.19)

- видаткова накладна №РН-0000284 від 03.07.2012
року на суму 34080,00грн.(а.с.22)

- видаткова накладна №РН-0000304 від 18.07.2012
року на суму 72000,00грн.(а.с.24)

- видаткова накладна №РН-0000326 від 15.08.2012
року на суму 91200,00грн.(а.с.26)

- видаткова накладна №РН-0000384 від 28.08.2012
року на суму 24000,00грн.(а.с.28)

- видаткова накладна №РН-0000343 від 09.11.2012
року на суму 61680,00грн.(а.с.30)

Проте, в порушення вимог п. 4.2. договору,
відповідач за поставлений товар у
повному обсязі не розрахувався,
оскільки останній сплатив тільки
передплату у розмірі 50% на суму 194 520 грн.
00 коп.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
поставлений товар складає 194 520,00 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем
заборгованості, позивач неодноразово
звертався до відповідача з листами та
претензіями, якими просив відповідача
сплатити суму боргу у розмірі
194520,00грн.(а.с.33-35,69,70)

Станом на час розгляду справи,
відповідач на претензію не
відреагував, свої зобов'язання з оплати
за поставлений позивачем товар не
виконав, заборгованість у розмірі 194 520
грн. 00 коп. не сплатив.

На підставі ч.6 ст. 232 ГК України, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
10637,31 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України, за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором, позивач
нарахував відповідачу за весь період
прострочки 3% річних в розмірі 11671 грн. 20
коп. та індекс інфляції у розмірі 19 452,00
грн.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши представників
позивача та відповідача, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, з
наступних підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання,
тому відповідно до положень ст.ст. 4,
173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків
сторін, що виникли на підставі
зазначеного договору і є
господарськими зобов'язаннями, мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Факт отримання відповідачем товару
підтверджується матеріалами справи, а
саме видатковими накладними, що
містяться у матеріалах справи
(а.с.17,19,20,22,24,26,28,30), які підписані
представниками сторін та скріплені
печаткою підприємства позивача.

Доказів повної оплати поставленого
позивачем товару, матеріали справи не
містять.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати
за отриманий товар передбачено умовами
договору та нормами законодавства.

Відповідачем оплату поставленого
товару не здійснено, тобто порушено
умови договору, який підписаний між
сторонами.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Стаття 663 Цивільного
кодексу України передбачає, що
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Щодо заперечень відповідача з приводу
того, що позов не підлягає задоволенню
оскільки відповідно до умов договору, з
урахуванням додатково угоди №1, якою
змінено порядок розрахунків,
відповідач перераховує позивачеві 50%
вартості отриманої продукції (по факту
поставки) на підставі виставленого
фактичного рахунку з відстрочкою
платежу на 10 банківських днів, а станом
на сьогоднішній день у відповідача
відсутній рахунок на суму 194 520,00 грн., на
підставі якого відповідач повинен
здійснити оплату, суд зазначає
наступне:

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно ч.1 ст.666 ЦК України, якщо
продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору поставки або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання.

Якщо приналежності товару або
документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору та повернути товар
продавцеві (ч.2 ст.666 ЦК України).

Пунктом 3.4. договору встановлено, що
продавець зобов'язаний надати разом з
товаром наступні документи: -
сертифікат якості або інший документ,
що підтверджує якість товару; -
видаткові накладні в двох примірниках;
- податкову накладну; - рахунок за
фактом поставки.

З даного пункту договору вбачається, що
товар приймається покупцем
(відповідачем) разом з усіма
передбаченими п.3.4. договору
документами, таким чином, у покупця
було право відмовитися від приймання
поставленого товару до надання
документів, вказаних в пункті 3.4
договору, але документи, які б свідчили
про незгоду покупця з неналежністю
виконання постачальником своїх
зобов'язань по договору відповідачем
не надано, отже, оскільки відповідач
товар позивачу не повернув, а прийняв
товар без заперечень щодо
некомплектності документації на
поставлений товар та без претензії, у
судовому засіданні підтвердив, що
товар отримував, при розгляді справи
відповідач не надав доказів сплати
заборгованості, а навпаки, у своєму
відзиві на позов відповідач доводив, що
строк оплати за спірним договором не
настав, оскільки позивач не виставив
відповідні рахунки.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що відповідач неналежним
чином виконав свої зобов'язання за
вищевказаним договором, спір між
сторонами виник з його вини, тому
позовні вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача основного
боргу у розмірі 194 520 грн. 00 коп. -
доводяться матеріалами справи, є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача пені у розмірі
10 637 грн. 31 коп., суд зазначає наступне:

За приписами ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (надалі - Закон)
встановлено, що його норми регулюють
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 Закону).

Отже, Законом передбачено обов'язкове
встановлення у договорі розміру
штрафних санкцій за невиконання
зобов'язань.

Сторонами у спірному договорі розмір
санкцій, зокрема пені, що підлягає
стягненню у разі порушення грошового
зобов'язання покупцем не визначено.

За викладених обставин, позовні вимоги
про стягнення пені у розмірі 10 637 грн. 31
коп. задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Відповідно до п. 3.2. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України "
Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня
2013 року, розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

З наданого розрахунку інфляційних
втрат (а.с.37) вбачається, що при
здійсненні нарахування інфляційних
втрат на суму боргу у розмірі 194520 грн. 00
коп. позивачем було встановлено
невірний період нарахування, а саме з
листопада 2011 року по лютий 2013 р., тоді як
поставка товару відбувалась з 11.04.2012
року по 09.11.2012р., отже період
нарахування інфляційних втрат
починається:

- за видатковою накладною №РН-0000196 від
11.04.2012 року з травня 2012 року по лютий
2013р.

- за видатковою накладною №РН-0000227 від
16.05.2012 року з червня 2012 року по лютий
2013р.

- за видатковою накладною №РН-0000228 від
16.05.2012 року з червня 2012 року по лютий
2013р.

- за видатковою накладною №РН-0000284 від
03.07.2012 року з серпня 2012 року по лютий 2013
року.

- за видатковою накладною №РН-0000304 від
18.07.2012 року з серпня 2012 року по лютий 2013
року.

- за видатковою накладною №РН-0000326 від
15.08.2012 року з вересня 2012 року по лютий 2013
року.

- за видатковою накладною №РН-0000384 від
28.08.2012 року з жовтня 2012 року по лютий 2013
року.

- за видатковою накладною №РН-0000343 від
09.11.2012 року з грудня 2012 року по лютий 2013
року.

Судом здійснено розрахунок
інфляційних втрат у відповідності до
вищезазначених періодів, у зв'язку з
чим суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
позивача про стягнення з відповідача
інфляційних втрат, оскільки в період
прострочення зобов'язання мали місце
встановлені індекси інфляції, показник
яких був менше 100 % (травень-99,7, червень -
99,7, липень-99,8, серпень -99,7, листопад - 99,9,
лютий -99,9), а тому інфляція у
встановлений період прострочення
зобов'язання була відсутня.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача 3% річних у сумі
11 671,20 грн., суд зазначає наступне:

З матеріалів справи вбачається, що при
зверненні з позовною заявою позивачем
було заявлено до стягнення суму 3%
річних у розмірі 11 671,20 грн., тоді як в
розрахунку до позовної заяви було
надано розрахунок 3% річних у розмірі
1084,68 грн. Під час розгляду справи
представник позивача наполягав саме на
стягненні суми 3% річних, яка заявлена у
позовній заяві розмірі 11 671,20 грн., а ні в
розрахунку.

Суд перевіривши законність
нарахування 3% річних, вважає, що
враховуючи, що факт отримання
відповідачем товару від позивача є
доведеним матеріалами справи, а оплата
вказаного товару в строк визначений
договором відповідачем проведена не
була, за неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань
відповідно до договору №11-1747-02 від
06.10.2011 року, позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми 3% річних у
розмірі 11 671,20 грн., підлягають
частковому задоволенню, оскільки
позивач здійснював нарахування з 1
листопада 2011 року по 13 березня 2013 року
на суму 194 520 грн. 00 коп., тоді як
прострочення зобов'язання мало місце:

- за видатковою накладною №РН-0000196 від
11.04.2012 року з 22.04.2012 року по 13.03.2013р.

- за видатковою накладною №РН-0000227 від
16.05.2012 року з 27.05.2012 року по 13.03.2013р.

- за видатковою накладною №РН-0000228 від
16.05.2012 року з 27.05.2012 року по 13.03.2013р.

- за видатковою накладною №РН-0000284 від
03.07.2012 року з 14.07.2012 року по 13.03.2013р.

- за видатковою накладною №РН-0000304 від
18.07.2012 року з 29.07.2012. по лютий 13.03.2013р.

- за видатковою накладною №РН-0000326 від
15.08.2012 року з 26.08.2012 року по 13.03.2013р.

- за видатковою накладною №РН-0000384 від
28.08.2012 року з 08.09.2012року по 13.03.2013р.

- за видатковою накладною №РН-0000343 від
09.11.2012 року з 20.11.2012 року по 13.03.2013р.

Суд, здійснивши розрахунок 3% річних за
вищезазначеними періодами
прострочення зобов'язання на загальну
суму боргу 194 520 грн. 00 коп. (50% від суми
кожної накладної, з урахуванням
повернення товару на суму 2160 грн.),
доходить до висновку, що позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3%
річних підлягають частковому
задоволенню у розмірі 3667 грн. 66 коп. грн.
01 коп.

Отже, факт неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за договором,
щодо своєчасної оплати за поставлений
товар встановлено судом та доведено
матеріалами справи.

Як свідчать матеріали справи, під час
розгляду спору, позивач звернувся до
суду з заявою про забезпечення позову,
якою просив вжити заходів по
забезпеченню позову, шляхом накладання
арешту на грошові кошти у розмірі суми
позову та можливих судових витрат, що
належать ПАТ "ДНІПРОВСЬКИЙ
МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ім. Ф.Е.
Дзержинського" та знаходяться на
розрахункових рахунках відповідно до
переліку (а.с.47-48).

В обґрунтування поданої заяви, позивач
посилається на той факт, що відповідно
до даних з Єдиного державного реєстру
судових рішень, ПАТ "ДНІПРОВСЬКИЙ
МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ім. Ф.Е.
Дзержинського" є стороною не одного
судового процесу з значними цінами
позовів, та враховуючи те, що
заборгованість перед позивачем
складає 236 280,51 грн. , що є дуже великою
сумою для позивача, то у разі будь-яких
дій ПАТ "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ
КОМБІНАТ ім. Ф.Е. Дзержинського" з
коштами зі своїх розрахункових
рахунках, виконання рішення суду може
утруднитися чи взагалі стати
неможливим, а позивач в свою чергу
втратить гарантію реального виконання
рішення суду, що призведе до значних
збитків підприємства позивача.

У відповідності до ст. ст. 66, 67
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд за заявою
сторони, прокурора чи його заступника,
який подав позов, або за своєю
ініціативою має право вжити заходів до
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії провадження у справі, якщо
невжиття таких заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення господарського суду.

Зі змісту вказаних статей вбачається,
що обґрунтування необхідності
забезпечення позову полягає в
доказуванні обставин, з якими пов'язано
вирішення питання про забезпечення
позову. Забезпечення позову
застосовується як гарантія
задоволення законних вимог прокурора.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Водночас, вжиття заходів до
забезпечення позову має на меті
запобігти утрудненню чи неможливості
виконання рішення господарського суду,
прийнятого за результатами розгляду
справи.

З цією метою та з урахуванням загальних
вимог, передбачених статтею 33
Господарського процесуального кодексу
України, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

Отже, вимога про накладення арешту на
рахунки відповідача повинна бути
обґрунтована з поданням належних і
допустимих доказів, що підтверджують
можливість виникнення ускладнень у
виконанні судового рішення.

Відповідно до змісту статті 66
Господарського процесуального кодексу
України, у вирішенні питання про
забезпечення позову суд з'ясовує обсяг
позовних вимог, здійснює оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову,
імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення господарського
суду в разі невжиття таких заходів, а
також з огляду на те, що вжиті заходи не
повинні перешкоджати господарській
діяльності юридичних осіб або фізичних
осіб-підприємців - учасників судового
процесу.

Як вбачається зі змісту вимоги про
накладення арешту на рахунки
відповідача, відповідних доказів в
обґрунтування вимоги про вжиття
заходів до забезпечення позову шляхом
накладення арешту на них, позивач не
наводить.

Більш того, у розумінні положень
розділу 10 Господарського
процесуального кодексу України
"Забезпечення позову", розглядаючи
вимогу про забезпечення позову суд
оцінює, наскільки конкретний захід,
який пропонується вжити, пов'язаний з
предметом позову, співрозмірний
позовній вимозі і яким чином цей захід
забезпечуватиме фактичну реалізацію
мети його вжиття.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що вимога позивача про накладення
арешту на рахунки відповідача, є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 66, 67, 82-85,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ
МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ім. Ф.Е.
Дзержинського" (51925, Дніпропетровська
область, м. Дніпродзержинськ, вул.
Кірова, 18-б, ) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "УКРТЕХПРОМ
ІНВЕСТ-СЕРВІС" (69035, м. Запоріжжя, пр.
Леніна, буд. 186, кв. 73, 1)
суму основного боргу у розмірі 194 520грн.
00 коп., 3% річних у розмірі 3667 грн. 66 коп.
та суму судового збору у розмірі 3963 грн.
75 коп.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Л.П. Кармазіна

Повне рішення складено 27.03.2014р.