ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 рокуСправа № 912/156/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Коротченко Л.С.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/156/14

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Вітол", м. Одеса

до відповідача: приватного
підприємства "Єлістекс", м. Кіровоград

про стягнення 17 365,29 грн.

Представники :

від позивача - Медвідь М.С., довіреність
№ 1101 від 01.01.14 р.;

від відповідача - Підопригора В.І.,
довіреність № 7 від 29.01.14 р.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вітол" звернулося до
господарського суду Кіровоградської
області з позовною заявою про
стягнення з приватного підприємства
"Єлістекс" на користь позивача
заборгованості за договором поставки у
розмірі 14 201,69 грн., пені у розмірі 6079,10
грн., інфляційного збільшення
заборгованості на суму 142,02 грн. та
штрафних санкцій у розмірі 1176,60 грн.(а.с.
3-5).

Заявлені у справі вимоги позивач
обґрунтовує тим, що на підставі
укладеного з відповідачем договору
поставки за № 01/02-11 від 01.01.11 року
позивачем поставлено позивачу товар,
за який відповідач не здійснив повну
оплату, у зв'язку з чим, з посиланням на
ст.ст. 526, 625 ЦК України та ст. ст. 216, 217 ГК
України позивач просить стягнути з
відповідача залишок заборгованості за
отриманий відповідачем товар, а також
нараховані за прострочення платежів за
договором пеню, інфляційні та 3% річних.

26.03.14 р. позивачем до суду подано заяву
про уточнення позовних вимог,
відповідно до змісту якої позивач
просить стягнути з відповідача 10 000,00
грн. - основний борг, 5 923,69 грн. - пеня, 237,01
грн. - інфляційні втрати, 1 204, 59 грн. - 3 %
річних, а також судовий збір у розмірі
1827 грн. (а.с. 92-93, 102).

Відповідно до положень ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити або
зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що подана позивачем заява
від 26.03.14 р. є по суті заявою про
зменшення розміру позовних вимог,
наявність належних повноважень у
особи, що підписала подану заяву, а
також те, що зазначені дії позивача не
суперечать законодавству, не порушують
чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси, господарський суд приймає
вказану заяву до розгляду та розглядає
вимоги позивача в редакції заяви від
26.03.14 р. (а.с. 102).

Відповідач в наданих до суду відзиві та
доповнень до них, а також письмових
поясненнях, вимоги позивача не визнав,
вказуючи на те, що по-перше, договір, на
який позивач посилається є
неукладеним, з огляду на недосягнення
сторонами згоди щодо визначення строку
дії договору; по друге, з урахуванням
укладеної сторонами додаткової угоди
від 08.08.13 р. до договору від 01.01.11 р.,
сторони погодили порядок сплати
існуючої заборгованості, які
відповідач виконує, здійснюючи кожного
місяця відповідні платежі, у зв'язку з
чим просить в позові відмовити
повністю (а.с. 33-34, 42).

Дослідивши матеріали справи, надані у
справі сторонами докази, заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд встановив наступне.

01.01.11 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Вітол" (далі -
Постачальник) та приватним
підприємством "Єлістекс" (далі -
Покупець) укладено договір поставки №
01/02-11 (далі - Договір, а.с. 15-17).

За умовами Договору, Постачальник
зобов'язується передати у власність
Покупця продукцію, визначену у п. 1.2
цього Договору (далі - Товар, Продукція),
а Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити Продукцію (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору, найменування,
одиниці виміру та загальна кількість
продукції, що є предметом поставки за
цим Договором, її часткове
співвідношення (асортимент,
специфікація, номенклатура), строк
поставки та ціна, визначаються
Сторонами в додатках або в супровідних
документах (податкові накладні;
видаткові накладні; рахунки-фактури) до
цього Договору.

Відповідно до п.п. 3.7, 4.4, 4.5, 7.4 Договору
датою поставки вважається дата
підписання сторонами видаткових
накладних на Продукцію; оплата
Продукції за даним Договором
здійснюється в безготівковій формі,
шляхом перерахування Покупцем
грошових коштів на рахунок
Постачальника у розмірі 100 % від
вартості партії Продукції протягом 10
(десяти) банківських днів після
прийомки Покупцем Продукції та
підписання сторонами видаткових
накладних; оплата Продукції
здійснюється в безготівковій формі
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок Постачальника; за
порушення Покупцем строків виконання
грошових зобов'язань щодо остаточного
розрахунку за Продукцію, Покупець
сплачує Постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період прострочення, від
розміру простроченого грошового
зобов'язання за кожен день прострочки.

Договір підписаний повноважними
представниками обох сторін, підписи
яких скріплено відповідними круглими
печатками.

Господарським судом також встановлено,
що 08.08.13 р. сторонами Договору укладено
додаткову угоду, яка, за її змістом,
набирає чинності з моменту підписання
сторонами та отримання її одного
примірника Покупцем від Постачальника
через пошту цінним листом (а.с. 23).

Як встановлено господарським судом,
підписану позивачем додаткову угоду
від 08.08.13 р. відповідач отримав 14.11.13 р.,
що підтверджується належними у справі
доказами, зокрема, листом за підписом
заступника директора КД УДППЗ
"Укрпошта" за № 169/Д від 19.03.14 р. (а.с. 43,44,
89). Даний факт вказує на дату набрання
чинності додатковою до Договору
угодою.

Господарський суд також звертає увагу
на те, що зміст додаткової до Договору
угоди не вказує на жодні первинні
бухгалтерські документи (видаткові
накладні тощо), які свідчать про
наявність у відповідача боргу на
загальну суму 14 201,69 грн. саме за даним
Договором, яку останній зобов'язався
погашати шляхом щомісячних
перерахувань на банківський рахунок
Постачальника.

За своєю природою укладений сторонами
Договір належить до договорів,
правовідносини у яких регулюються
положеннями глави 54 Цивільного кодексу
України.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник)
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти товар і сплатити за нього
певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Відповідно до приписів ст. 655
Цивільного кодексу України за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Обґрунтовуючи підстави поданого до
суду позову, позивач стверджує, що
позивачем на виконання умов Договору
поставлено відповідачу Товар на
загальну суму 111 444,13 грн., остання
проплата відповідачем здійснена 28.03.11
р. та остання поставка Товару за
Договором відбулась 28.03.11 р., таким
чином, стверджує позивач, остаточний
розрахунок повинен був відбутися 08.04.11
р., у зв'язку з чим, позивач звернувся до
відповідача з претензією 08.07.13 року, у
відповідь на яку відповідач визнав
заборгованість в сумі 14 201,69 грн. і
запропонував підписати додаткову
угоду до Договору, за умовами якої,
відповідач зобов'язався погасити
існуючу заборгованість у визначеному
розмірі, однак останній грубо ухилився
від виконання зобов'язань за Договором,
у зв'язку з чим позивач змушений був
звернутися до суду з даним позовом.

На підставі ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В супереч вимог наведеного вище
процесуального закону, позивач не
надав до суду належних та допустимих
доказів у справі на підтвердження
своїх доводів.

Так, за доводами позивача, спірні
правовідносини, що виникли між
сторонами грунтуються на невиконанні
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за Договором.

Разом з тим, з матеріалів справи, а саме:
видаткових накладних, що датуються
2010-2011 рр., а саме: № 426 від 16.06.10 р., № 427
від 16.06.10 р., № 443 від 17.06.10, № 444 від 23.06.10
р., № 479 від 19.07.10 р., № 509 від 02.08.10 р.; акта
звірки взаєморозрахунків між
сторонами за період січень 2010 - лютий 2011
рр. та платіжних доручень, а саме: № 102
від 30.06.10 р., № 101 від 30.06.10 р., № 121 від
30.07.10 р., № 137 від 10.08.10 р., № 200 від 26.11.10 р.,
№ 202 від 03.12.10 р., № 221 від 28.12.10 р., № 222 від
29.12.10 р., № 8 від 20.01.11 р., № 18 від 16.02.11 р., №
2 від 23.03.11 р. вбачається, що
правовідносини щодо поставки між
сторонами у справі виникли ще раніше,
тобто, як до укладення Договору у січні
2011 року, так продовжували існувати і
після його укладення (а.с. 18, 54-63).

Зі змісту наданих у справі копій
видаткових накладних вбачається, що
починаючи з червня 2010 року підставою
для здійснення даних господарських
операцій щодо поставки ТОВ "Вітол" на
адресу ПП "Єлістекс" в накладних
зазначено: "основний договір" (а.с. 54-36).

Відомості про те, що між сторонами з
червні 2010 р. існували договірні
відносини на підставі підписаного
сторонами єдиного документа, в
матеріалах справи відсутні.

На підставі наведеного, господарський
суд дійшов висновку про те, що крім
правовідносин сторін за Договором від
01.01.11 р., з червня 2010 року по березень 2011
року, включно, між сторонами паралельно
існували також інші відносини, що
випливають із договорів
купівлі-продажу, укладених сторонами у
спрощений спосіб, шляхом видачі та
підписання видаткових накладних та
виставлення рахунків на оплату.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, первинний документ повинен
відповідати вимогам такого документу,
встановленим законом, лише в цьому
випадку він має силу первинного
документу та є доказом здійснення
господарської операції.

Відтак підставою виникнення обов'язку
щодо здійснення розрахунків є
підписання сторонами первинного
документу, який є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і відповідає
вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону
і Положення про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку.

Надані у справі видаткові накладні, а
саме №№ 426, 427 від 16.06.10 р., 443 від 17.06.10, 444
від 23.06.10 р., 479 від 19.07.10 р., 509 від 02.08.10 р.,
не відповідають вимогам, встановленим
для первинного документу Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
зокрема, не містять посилання, як на
підставу здійснення даної
господарської операції, а саме на
Договір за № 01/02-11 від 01.01.2011 р., що
вказує на те, що дані накладні не можуть
бути належним доказом здійснення даної
господарської операції саме за
договором № 01/02-11, укладеного сторонами
01.01.11 р.

Однак, на відміну від зазначених вище
накладних, інші дві накладні, а саме: №
101 від 21.02.11 р. та № 77 від 28.03.11 р. містять
посилання саме на договір № 01/02-11 від
01.01.11 р., що вказує на належність даного
доказу, що підтверджує обставини, на
які в позові вказує позивач.

Інші належні докази на підтвердження
отримання відповідачем Товару за
Договором, позивачем до суду не надано,
в матеріалах даної справи такі
відсутні.

Також господарським судом встановлено,
що вартість Товару, отриманого
відповідачем за накладними № 101 від
21.02.11 р. та № 77 від 28.03.11 р. фактично
відповідачем сплачена у день отримання
ним Товару за даними накладними, що
підтверджується відповідними
платіжними документами, а саме:
платіжними дорученнями за № 2 від 21.02.11
р. та № 6 від 28.03.11 р. відповідно (а.с. 71, 72).

З даних платіжних доручень вбачається,
що призначенням зазначених платежів
відповідачем зазначено ті ж самі
номери, дати та суми, що і у відповідних
видаткових накладних, в яких є
посилання саме на цей Договір.

Отже, матеріалами даної справи
підтверджено, що Продукція, що
поставлена позивачем та отримана
відповідачем за Договором, останнім
фактично сплачена, у зв'язку з чим,
просторочення платежів та
заборгованість відповідача за
Договором відсутня, а тому відповідно
відсутні підстави для стягнення інших
нарахувань, обумовлених простроченням,
з огляду на що, вимоги позивача, із
зазначених в позові підстав, є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Що ж стосується зазначеної в
додатковій угоді від 08.08.13 р. суми - 14 201,69
грн., дана обставина не впливає на
необхідність доведення позивачем
належними доказами підстав для
стягнення позивачем пред'явленої до
стягнення за Договором заборгованості.

При цьому, позивач не позбавлений права
звернутися до суду з позовом про
стягнення існуючої у відповідача іншої
заборгованості, з інших підстав, не
пов'язаних з даним Договором.

Безпідставними вважає господарський
суд і доводи відповідача щодо
неукладеності Договору, з огляду на
наступне.

Фактичне виконання сторонами
укладеного Договору підтверджуються,
як підписаними за Договором обома
сторонами видатковими накладними,
платіжними дорученнями відповідача
про оплату вартості фактично
отриманого за Договором Товару, а також
наданими в судовому засіданні доводами
представників позивача та відповідача
(а.с. 64, 65, 71, 72).

Укладення сторонами у серпні 2013 року
додаткової до Договору угоди
спростовує доводи відповідача про
неукладеність Договору.

Отже, господарським судом встановлено
та доведено матеріалами справи, а також
підтверджено сторонами у справі,
спірний договір його сторонами
виконувався, що не дає підстав вважати
цей договір неукладеним.

Вказана обставина також виключає
можливість застосування до спірних
правовідносин ч. 8 ст. 181 ГК України
відповідно до приписів якої визначення
договору як неукладеного (такого, що не
відбувся), може мати місце на стадії
укладання господарського договору, у
разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних його умов, а не за
наслідками виконання договору
сторонами.

Зазначена правова позиція викладена
Вищим господарським судом України у
постанові за № 5013/88/11 від 12.10.11 р.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір у справі покладається на
позивача і не стягується.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 26.03.14 р.
оголошувалась перерва до 31.03.14 року.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 77, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання повного
рішення.

Копію рішення направити позивачу за
адресою: 65005, м. Одеса, вул. Дальницька,
43/15.

Повне рішення складено 03.04.2014 р.

Суддя
Л. С. Коротченко