ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.№ 916/529/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.

суддів: Бойко Л.І., Таран С.В.

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Семещенко В.О.;

від відповідача - не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна»

на ухвалу господарського суду Одеської
області від 17.02.2014р. про повернення
позовної заяви

№ 916/529/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна»

до Приватного акціонерного товариства
«ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС»

про стягнення 192 939,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» звернулось до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою, в якій просило стягнути з
Приватного акціонерного товариства
«ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС» 192 939,52 грн. В додатках
до позовної заяви вказані і надані, як
зазначив позивач, належним чином
засвідчені копії 36 документів.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.02.2014р. (суддя Мостепаненко
Ю.І.) позовну заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю "Порше
Лізинг Україна" з доданими до неї
документами повернуто без розгляду на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, з
посиланням на те, що позовна заява не
відповідає вимогам ч. 1 п. 3 ст. 57 ГПК
України.

Ухвала суду мотивована тим, що надане
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» до позовної заяви платіжне
доручення №50014557 від 28.01.2014 р. за розгляд
позовної заяви не є належним доказом
сплати судового збору, оскільки на
ньому немає напису (помітки) кредитної
установи такого змісту «Зараховано в
доход бюджету ___ грн.» (дата). Тобто,
немає доказів зарахування коштів до
державного бюджету України.

Крім того, господарський суд Одеської
області звернув увагу позивача на те,
що до позовної заяви Товариством з
обмеженою відповідальністю «Порше
Лізинг Україна» додані копії
документів, які не засвідчені належним
чином.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з
висновками суду, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Порше
Лізинг Україна» просить скасувати
ухвалу господарського суду Одеської
області від 17.02.2014 р. №916/529/14.

Доводи скаржника ґрунтуються на
допущених судом порушеннях норм
матеріального та процесуального права.

Щодо відсутності доказів зарахування
коштів до державного бюджету України
апелянт зазначає, що в інформаційному
листі Державної Судової Адміністрації
України від 10.11.2011 р. №12-6621/11 із змінами
і доповненнями, внесеними листом
Державної судової адміністрації
України від 16 серпня 2013 року №12-4618/13
було роз'яснено положення Закону
України «Про судовий збір» стосовно
вимог до документів, що підтверджують
сплату судового збору, а саме
документом про сплату судового збору
є квитанція установи банку або
відділення зв'язку, які прийняли
платіж або платіжне доручення,
підписане уповноваженою посадовою
особою банку і скріплене печаткою
установи банку з відміткою про дату
виконання платіжного доручення.

Таким чином, станом на момент подання
позовної заяви оформлення платіжного
доручення при сплаті судового збору з
підписами вищого керівництва банку
та з написом (поміткою) кредитної
установи такого змісту «Зараховано в
доход бюджету ___ грн.» (дата) та напис,
який скріплюється першим і другим
підписами посадових осіб, відбитком
печатки кредитної установи з
відміткою дати виконання платіжного
доручення не вимагалось.

Окрім того, апелянт зазначає, що інших
вимог Законом України «Про судовий
збір» та іншими нормативно-правовими
актами не передбачено.

Отже, скаржник стверджує, що документом
про сплату судового збору є квитанція
установи банку або відділення
зв'язку, які прийняли платіж або
платіжне доручення, підписане
уповноваженою посадовою особою банку
і скріплене печаткою установи банку з
відміткою про дату виконання
платіжного доручення.

Із урахуванням викладеного, на думку
апелянта у матеріалах позовної заяви,
направленої до господарського суду
Одеської області, ТОВ «Порше Лізинг
Україна» було надано належним чином
оформлений доказ зарахування коштів
до державного бюджету України.

Щодо доданих копій документів до
позовної заяви, які не засвідчені
належним чином.

У п.п. 2.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» зазначено, що
подані сторонами копії документів,
виготовлені з використанням технічних
засобів, засвідчуються підписом особи,
що їх виготовила або яка перевірила їх
на відповідність оригіналам, із
зазначенням її прізвища, ініціалів та
посади (якщо вона є посадовою особою) та
з прикладенням печатки (за її
наявності). Тобто, зазначеним
нормативно-правовим актом та
положенням ГПК не передбачено
засвідчення, окремо, кожної копії
документу, що подається разом із
позовною заявою.

Апелянт зазначає, що направив у
господарський суд Одеської області
позовну заяву із додатками у кількості
98 (дев'яносто вісім) аркушів. Усі копії
документів, які є у матеріалах справи,
були прошиті та пронумеровані,
належним чином засвідчені із поміткою
«згідно з оригіналом, прошито та
пронумеровано на 98 аркушах», із
зазначенням прізвища з ініціалами та
підписом особи, що склала позовну
заяву. До матеріалів справи, додано
докази направлення позовної заяви з
додатками сторонам.

Окрім того, скаржник зазначає, що в
ухвалі господарського суду Одеської
області допущені помилки у
зазначенні організаційно-правової
форми відповідача. По тексту ухвали
всюди зазначається Товариство з
обмеженою відповідальністю «ТІ ЕЛ СІ
СЕРВІС», проте, згідно із випискою з ІРЦ
та матеріалами позовної заяви, повне
найменування відповідача - Приватне
акціонерне товариство «ТІ ЕЛ СІ
СЕРВІС».

Колегія суддів, перевіривши
правильність застосування
господарським судом норм
процесуального права при прийнятті
оскаржуваної ухвали та заслухавши
пояснення присутнього в судовому
засіданні представника позивача,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню підлягає, виходячи з
такого.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України передбачено,
що господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом прав
та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України до позовної заяви додаються
документи, які підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

Порядок сплати та розмір судового
збору визначені Законом України "Про
судовий збір", який набрав чинності з 01
листопада 2011 р.

У зв'язку з набранням чинності Законом
України "Про судовий збір", Державна
Судова Адміністрація України в
інформаційному листі зазначає
наступне: документом про сплату
судового збору є квитанція установи
банку або відділення зв'язку, які
прийняли платіж або платіжне
доручення, підписане уповноваженою
посадовою особою банку і скріплене
печаткою установи банку з відміткою
про дату виконання платіжного
доручення.

Розглянувши матеріали позовної заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна», колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку, що додане до позовної заяви
платіжне доручення №50014557 від 28 січня
2014 року є неналежним доказом сплати
судового збору, оскільки вказане
платіжне доручення підписане
уповноваженою посадовою особою банку і
скріплене печаткою установи банку з
відміткою про дату виконання
платіжного доручення.

Стосовно висновку господарського суду
щодо доданих копій документів до
позовної заяви, які не засвідчені
належним чином, апеляційна інстанція
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України,
письмові докази подаються в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії.

У пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року N 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» зазначено, що подані
сторонами копії документів,
виготовлені з використанням технічних
засобів (фотокопії тощо), засвідчуються
підписом особи, яка їх виготовила або
яка перевірила їх на відповідність
оригіналам, із зазначенням її прізвища,
ініціалів та посади (якщо вона є
посадовою особою) та з прикладенням
печатки (за її наявності).

Із урахуванням викладеного, суд першої
інстанції помилково дійшов висновку,
що додані до позовної заяви позивача
копії документів не засвідчені
належним чином, оскільки надані
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» копії документів прошиті,
пронумеровані та завірені
уповноваженим представником. У разі,
якщо у суду виник сумнів щодо
відповідності копії документу
оригіналу, суд вправі витребувати
оригінал цього документу.

За таких обставин висновок
господарського суду першої інстанції
про повернення позовної заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» без розгляду, колегія суддів
вважає помилковим, у зв'язку з чим
ухвала суду підлягає скасуванню,
апеляційна скарга - задоволенню,
позовні матеріали підлягають
направленню до господарського суду
Одеської області.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-106 ГПК України,

суд постановив:

Ухвалу господарського суду Одеської
області від 17.02.2014 р. №916/529/14 - скасувати,
позовні матеріали передати до
господарського суду Одеської області
на розгляд по суті.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст складено та підписано
31.03.2014р.

Головуючий суддя
Т.А. Величко

Судді:
Л.І. Бойко

С.В. Таран