м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
до Комунального підприємства з
експлуатації та ремонту житлового
фонду "Житло-сервіс"
про стягнення 477 385,12 грн.
Судді: Бондарчук В.В. (головуюча)
від позивача: Мірошник М.М.
від відповідача: Макусь Н.П.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
(надалі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Комунального підприємства з
експлуатації та ремонту житлового
фонду "Житло-сервіс" (надалі-відповідач)
про стягнення 422 558,10 грн. - основної
заборгованості, 2 202,91 грн. - 3% річних, 10
368,30 грн. - пені та 42 255,81 грн. - штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідача
своїх зобов'язань щодо оплати наданих
послуги водопостачання та
водовідведення від 08.02.2002 р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 16.01.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
У процесі провадження у справі
представник відповідача подав відзив
на позов, в якому проти позову
заперечив та пояснив, що борг в сумі 422
558,10 грн. нараховано безпідставно,
оскільки останній виник внаслідок
нарахування позивачем плати за послуги
з постачання позивачем питної води, що
йде на її підігрів, які договором не
У судовому засіданні 16.01.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 06.02.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
03.02.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник позивача
подав заперечення на відзив
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 р. призначено
Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 06.02.2014 р. визначено
- Бондарчук В.В. (головуюча суддя), судді:
Грєхова О.А., Куркотова Є.Б.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 р. колегією суддів у
складі Бондарчук В.В. (головуюча суддя),
судді: Грєхова О.А., Куркотова Є.Б.
свого провадження та призначено до
розгляду на 03.03.2014 р.
У судовому засіданні 03.03.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 27.03.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
17.03.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду представник позивача
подав пояснення по справі.
26.03.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду представник
відповідача подав доповнення до
відзиву та вказав, що питання
постачання питної води для підігріву
умовами укладеного між сторонами
договору не регулюється та відповідач
не має на своєму балансі котелень і не
виробляє гарячу воду.
Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 27.03.2014 р. змінено
- Бондарчук В.В. (головуюча суддя), судді:
Дупляк О.М., Куркотова Є.Б.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача проти позову
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.03.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2002 р. між Відкритим акціонерним
товариством «Акціонерна компанія
«Київводоканал» (правонаступником
якого є позивач), та Комунальним
підприємством з експлуатації і ремонту
житлового фонду "Житло-сервіс"
(далі-відповідач) було укладено Договір
№ 00063/2-06 на послуги водопостачання та
водовідведення (надалі - Договір),
умовами якого передбачено, що позивач
зобов'язався надавати відповідачу
послуги з постачання питної води і
водовідведення, а відповідач, в свою
чергу, зобов'язався оплачувати надані
послуги згідно з умовами Договору та
Правилами користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в міста та селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94
№ 65 (п. 1 Договору).

Сторони Договору узгодили, що позивач
забезпечує постачання питної води,
якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 "Вода
питна", приймає каналізаційні стоки,
які не перевищують гранично-допустимих
концентрацій шкідливих речовин (п. 2.1
Договору), а відповідач, в свою чергу,
сплачує вартість наданих послуг за
тарифами, встановленими в порядку,
передбаченому чинним законодавством
(п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, кількість
води, що подається позивачем та
використовується відповідачем,
визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
позивачем. Зняття показників
водолічильників здійснюється, як
правило, щомісячно представником
позивача спільно з представником
відповідача.

Згідно з пунктом 3.4 Договору,
відповідач розраховується за надані
послуги у порядку, встановленому
органами виконавчої влади у
п'ятиденний термін з дня представлення
позивачем платіжних документів до
банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або
вартості отриманих послуг, відповідач
зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня
представлення позивачем платіжних
документів до банківської установи,
направити повноважного представника з
обгрунтовуючими документами для
проведення звірки розрахунків та
підписання відповідного акту в цей же
термін. При невиконанні цієї умови дані
позивача вважаються прийнятими
відповідачем (п. 3.5 Договору).

Згідно з пунктом 3.6 Договору, позивач
щомісячно виставляє платіжну вимогу за
надані послуги згідно даного договору;
оплата проводиться шляхом зарахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок позивача.

Пунктом 7.1 сторони обумовили, що даний
договір є безстроковим, діє на весь час
надання послуг до моменту його
розірвання і набуває чинності з
моменту його підписання сторонами.

Як вказує позивач та вбачається з
доданого до позовної заяви
розгорнутого розрахунку позовних
вимог, спірна заборгованість за
спожиті послуги з водопостачання та
водовідведення за період з 01.04.2013 по
30.09.2013 у розмірі 422 558,10 грн.
обліковується позивачем за кодами 1-1313,
1-1817, 1-1818, 2-441, 2-1311, 2-1312, 4-612, 4-1778, 4-1779, 6-1350,
6-1707, 6-1708, 7-366, 7-1588, 7-1598, 8-140, 8-1404, 8-1405, 9-1146,
9-1746, 9-1747, 10-1208, 10-1580, 20-953 (холодна питна
вода) та 1-51313, 2-50441, 4-40612, 4-50612, 6-51350, 7-50366,
8-50140, 9-51146, 10-51208 (питна вода на підігрів).

При цьому, позивач зазначає про те, що
на виконання умов договору він надав
відповідачу послуги з водопостачання
та водовідведення у спірний період на
загальну суму 3 086 901,81 грн., а саме:

- за кодом 1-1313, 1-1817, 1-1818, 2-441, 2-1311, 2-1312, 4-612,
4-1778, 4-1779, 6-1350, 6-1707, 6-1708, 7-366, 7-1588, 7-1598, 8-140,
8-1404, 8-1405, 9-1146, 9-1746, 9-1747, 10-1208, 10-1580, 20-953 на
суму 2 186 010,99 грн., з яких сплачено 1 904
895,23 грн., а розмір заборгованості (з
урахуванням перерахунків на суму 51 391,26
грн.) становить 229 724,50 грн.;

- за кодом 1-51313, 2-50441, 4-40612, 4-50612, 6-51350, 7-50366,
8-50140, 9-51146, 10-51208 на суму 900 890,82 грн. (питна
вода, що іде на підігрів - 506 538,61 грн.;
стоки - 394 352,21 грн.), з яких сплачено 695
079,64 грн. (питна вода, що іде на підігрів -
376 930,06 грн.; стоки - 318 149,58 грн.), а розмір
заборгованості (з урахуванням
перерахунків на суму -12 977,58 грн.)
становить 192 833,60 грн. (питна вода, що іде
на підігрів - 122 311,72 грн.; стоки - 70 521,88
грн.).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач в порушення
умов договору №00063/2-06 від 08.02.2002 р. не у
повному обсязі здійснював розрахунок
за послуги, які надавались позивачем за
період з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р., з огляду на
що, виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 422 558,10 грн. Крім
того, позивач просить стягнути з
відповідача 2 202,91 грн. - 3% річних, 10 368,30
грн. - пені та 42 255,81 грн. - штрафу.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між
сторонами договору №00063/2-06 від 08.02.2002 р.,
суд дійшов висновку, що за своєю
правовою природою він є договором про
надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК
України, за договором про надання
послуг одна сторона - виконавець,
зобов'язується за завданням другої
сторони - замовника, надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює
обов'язок замовника оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, встановлених у договорі, якщо
останнім передбачено надання такої
послуги за плату.

Частиною 7 статті 179 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України)
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Статтею 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
унормовано, що комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо - та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством;
виконавець - суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору; виробник -
суб'єкт господарювання, який виробляє
або створює житлово-комунальні
послуги; споживач - фізична чи юридична
особа, яка отримує або має намір
отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з приписами статей 16, 19
названого Закону, порядок надання
житлово-комунальних послуг, їх якісні
та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства. Відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Правилами користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах і селищах
України, затвердженими Наказом
Держжитлокомунгосп № 65 від 01.07.1994 р.
(які були чинними на момент укладення
Договору) запроваджено порядок
користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання
стічних вод до комунальної каналізації
та визначені взаємовідносини між
об'єднаннями, виробничими управліннями
водопровідно- каналізаційного
господарства або іншими
експлуатаційними організаціями,
комбінатами комунальних підприємств
та абонентами міських, районних,
селищних водопроводів і каналізацій на
території України (надалі - Правила №
65).

Згідно з пунктами 1.3, 12.2 Правил № 65
абонентами, які користуються послугами
водоканалу можуть бути підприємства,
на які відкрито особовий рахунок і які
перебувають з водоканалом у договірних
відносинах. Для оформлення договору
або особового рахунку (абонентської
картки) абоненти подають до водоканалу
заяву та розрахунок-заявку на потрібну
кількість води для кожного вводу, акт
меж обслуговування та схему зовнішніх
мереж з прив'язкою до місцевості.

Пунктом 4.1 Правил № 65 передбачалося, що
абоненти, які приєднані або мають
бажання приєднатися до систем
комунального водопостачання і
водовідведення, повинні мати необхідні
прилади обліку для розрахунків з
водоканалом за відпущену їм воду і
прийняті стічні води.

Разом з тим, з 18.10.2008 р. діють Правила
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення у
містах та селищах України, затверджені
наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27.06.2008 р. (надалі -
Правила № 190), які відповідно до ст. 3
Закону України "Про питну воду та питне
водопостачання" є частиною
законодавства у сфері питного
водопостачання. Отже, Правила № 190
діяли на момент виникнення спірних
правовідносин та, відповідно, повинні
застосовуватися сторонами.

У пункті 1.2 Правил № 190 надані
визначення, зокрема, наступних
термінів: виробник послуг
централізованого водопостачання та
водовідведення - суб'єкт
господарювання, що виробляє або
створює послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення (далі
- виробник); вузол обліку - комплект
засобів вимірювальної техніки,
занесених до Державного реєстру
вимірювальної техніки, що призначені
для вимірювання і реєстрації
результатів вимірювання та обладнання
для влаштування вузла відповідно до
вимог нормативних документів; замовник
послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення -
споживач або суб'єкт господарювання,
який має намір здійснити будівництво
(реконструкцію) об'єкта архітектури з
наступним його приєднанням до систем
централізованого питного
водопостачання та водовідведення; межа
балансової належності - лінія
розподілу елементів систем
водопостачання та водовідведення і
споруд на них між власниками або
користувачами.

Пунктами 3.1, 5.2 Правил № 190 передбачено,
що розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються на
підставі показів приладів обліку;
вузли обліку повинні розташовуватися
на мережі споживача, як правило, на межі
балансової належності мереж виробника
та споживача, або за згодою виробника в
приміщеннях, розташованих
безпосередньо за зовнішньою стіною
будівлі в місці входу водопровідного
вводу.

Згідно з п.3.13 Правил користування
системами централізованого
комунального водопо стачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом Мініс
терства з питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27.06.2008р.,
суб'єкти господарювання, у яких теплові
пункти перебувають на балансі або яким
вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
здійснюють розрахунки з виробником на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, а також розраховуються за
власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів, фіксується засобами обліку,
які встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Тобто, змістом наведеного пункту
Правил №190, визначено, що розрахунок за
спожиту гарячу воду повинен
проводитися з балансоутримувачем
бойлеру.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
належним чином.

Відповідно до п. 3.1 Договору кількість
води, що подається постачальником та
використовується абонентом,
визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показників
водолічильників здійснюється, як
правило, щомісячно представником
постачальника спільно з представником
абонента.

У разі незгоди щодо кількості або
вартості отриманих послуг абонент
зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня
представлення постачальником
платіжних документів до банківської
установи, направити повноважного
представника з обгрунтовуючими
документами для проведення звірки
розрахунків та підписання
відповідного акту в цей же термін. При
невиконанні цієї умови дані
постачальника вважаються прийнятими
абонентом (п. 3.5 Договору).

Пунктом 1.4 Правил користування №190,
приймання стічних вод від підприємств,
установ, організацій до системи
централізованого водовідведення
здійснюється відповідно до Правил
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Держбуду від
19.02.2002 N 37, зареєстрованих у Мін'юсті
26.04.2002 за N 403/6691 (далі - Правила приймання
№37), а також місцевих правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації населеного пункту.

Згідно п. 1.2 Правил приймання №37,
останні поширюються на комунальні
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства міст і селищ України та
інші підприємства, що мають на балансі
системи місцевого водопроводу та
каналізації (далі - Водоканали), та на
всі підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності й відомчої належності, які
скидають свої стічні води в системи
каналізації населених пунктів (далі -
Підприємства).

Як унормовано п. 1.4 Правил приймання №37,
абонент Водоканалу - це юридична особа,
яка уклала договір з Водоканалом на
надання послуг водопостачання та (або)
каналізації.

Стічні води підприємств - усі види
стічних вод, що утворилися внаслідок
їхньої діяльності після використання
води в усіх системах водопостачання
(господарсько-питного, технічного,
гарячого водопостачання тощо), а також
поверхневі та дощові води з території
Підприємства (з урахуванням
субабонентів);

Відповідно до п. 2.4 зазначених Правил
приймання, підприємства зобов'язані
виконувати в повному обсязі вимоги цих
Правил, місцевих Правил приймання та
договору на послуги водовідведення,
своєчасно оплачувати рахунки
Водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання
стічних вод (у тому числі, гарячого
водопостачання) регулюється умовами
укладеного сторонами договору, а
вартість таких послуг підлягає оплаті
абонентом (яким є відповідач) на
користь Водоканалу (позивача).

Судом встановлено, що станом на момент
розгляду даного спору по суті із
загальної вартості документально
підтверджених наданих позивачем
послуг в період з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р. за
вирахуванням плати за послуги з
постачання питної води, що йде на
підігрів неоплаченими відповідачем
залишились послуги на суму 300 246,38 грн.

Так, оскільки, спірним Договором не
передбачений обов'язок відповідача
оплачувати обсяги холодної (питної)
води, яка використовується для
гарячого водопостачання, інших
договорів суду не надано, суд
погоджується з позицією відповідача
про відсутність правових підстав для
стягнення плати за послуги постачання
холодної (питної) води, яка йде на
підігрів.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що
згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Також, відповідно до п. 2.1. Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27.06.2008 р.
договірні відносини щодо користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення здійснюються виключно
на договірних засадах відповідно до
Законів України "Про питну воду та
питне водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги".

Спірний Договір не регулює відносини
сторін з приводу постачання
відповідачеві холодної води для
виготовлення гарячої води та сплати її
вартості.

При цьому, матеріали справи не містять
доказів про те, що на балансі
відповідача перебувають теплові
пункти (котельні), з яких йому
здійснюється постачання гарячої води.
Також, матеріали справи не містять
доказів і про те, що теплові пункти
(котельні) передані позивачу в
управління, повне господарське
відання, користування, концесію.

Відтак, на переконання суду, в даному
випадку відсутні правові підстави для
стягнення з відповідача на користь
позивача вартості холодної води, яка
іде на підігрів, у зв'язку з тим, що
умовами укладеного між сторонами
договору не передбачено та не
врегульовано таких правовідносин
сторін.

Відповідної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 19.06.2013 р. у
справі № 5011-23/14423-2012 за позовом ПАТ "АК
"Київводоканал" до КП з експлуатації і
ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс"
про стягнення заборгованості, яка
виникла внаслідок неналежного
виконання відповідачем умов Договору
на послуги водопостачання та
водовідведення № 00063/2-06 від 08.02.2002 р. за
період з травня 2011 року по червень 2012
року.

Доказів погашення вказаного вище боргу
відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Таким чином, судом встановлено
порушення з боку відповідача взятих на
себе зобов'язань з оплати наданих
відповідачем послуг.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу
підлягають задоволенню частково в сумі
300 246,38 грн.

При цьому суд не приймає до уваги
наданий відповідачем власний
розрахунок заборгованості за надані
послуги за договором, згідно якого
переплата у Комунального підприємства
з експлуатації та ремонту житлового
фонду "Житло-сервіс" за період з 01.04.2013 р.
по 30.09.2013 р. складає 105 868,91 грн., оскільки
сам розрахунок суперечить нормам
чинного законодавства в галузі ведення
бухгалтерського обліку, а саме Закону
України "Про бухгалтерський облік та
бухгалтерську звітність України".

Відповідно до положень
нормативно-правових актів у галузі
ведення бухгалтерського обліку
реквізит "призначення платежу"
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Відповідальність за
правильність платежу покладається на
платника.

Однак при здійсненні розрахунку
відповідачем самовільно зменшено
розмір заборгованості за питну
(холодну) воду шляхом зарахування
коштів, сплачених населенням за питну
воду, що використовується для
приготування гарячої, в рахунок оплати
послуг з водопостачання та
водовідведення, тобто змінено
призначення платежу коштів, сплачених
населенням за послугу з постачання
гарячої води і частина яких
зараховується на рахунки позивача як
виробника питної води, яка
використовується відповідачем у його
господарській діяльності для надання
послуг з гарячого водопостачання.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 2 202,91 грн. - 3% річних, 10 368,30
грн. - пені за період з 01.04.2013 р. по 30.09.2013
р. та 42 255,81 грн. - штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведено, що ним вжито усіх
належних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230
ГК України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Діючим господарським
законодавством не передбачена
можливість нарахування пені більше ніж
за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять
вказівки на встановлення іншого строку
припинення нарахування пені, ніж
встановленого в ст. 232 Господарського
кодексу України, то нарахування
штрафних санкцій припиняється зі
сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно п.5 ст.54 ГПК України позовна
заява повинна містити обґрунтований
розрахунок сум, що стягуються.

Проте у розгорнутому розрахунку
позовних вимог позивача, наданому
разом з позовною заявою, розрахунок
заявлених до стягнення пені та 3% річних
проведений за послуги із постачання
холодної питної води + стоки та за
послуги з постачання питної води, що
іде на підігрів+стоки.

Отже, можливо встановити розмір пені і
3% річних за період прострочення
зобов'язання при розрахунках вартості
послуг лише із постачання холодної
питної води + стоки та неможливо
визначити такі суми окремо щодо послуг
із приймання стічних вод гарячого
водопостачання.

Тому, за розрахунком суду,
обґрунтованою визнається сума 3% річних
у розмірі 1 106,63 грн. та пені у розмірі 5
026,81 грн.

Разом з тим, із змісту п. 4.1 договору
вбачається, що за безпідставну відмову
від оплати наданих послуг відповідач
сплачує штраф у розмірі 10 відсотків від
несплаченої суми.

За перерахунком суду, з урахуванням
встановленої судом суми
заборгованості, розмір штрафу за
прострочення виконання грошового
зобов'язання по сплаті послуг з
постачання питної води та
водовідведення становить 30 024,63 грн. (300
246,38 грн. * 10%).

В іншій частині заявленого до
стягнення штрафу суд відмовляє через
невірно визначену суму боргу.

Враховуючи наведене, суд визнає
обґрунтованими заявлені позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача боргу у розмірі 300 246,38 грн.,
3% річних у сумі 1 106,63 грн., пені у
розмірі 5 026,81 грн. та штрафу у сумі 30
024,63 грн.

Відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати розподіляються пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста
Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
з експлуатації та ремонту житлового
фонду "Житло-сервіс" (02081, м. Київ,
Дарницький район, вулиця Дніпровська
Набережна, будинок 25-Б, ),
з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
(01015, м. Київ, Печерський район, вулиця
Лейпцизька, будинок 1-А, )
300 246 (триста тисяч двісті сорок шість)
грн. 38 коп. - основного боргу, 1 106 (одну
тисячу сто шість) грн. 63 коп. - 3% річних, 5
026 (п'ять тисяч двадцять шість) грн. 81
коп. - пені, 30 024 (тридцять тисяч
двадцять чотири) грн. 63 коп. - штрафу та 6
728 (шість тисяч сімсот двадцять вісім)
грн. 09 коп. - судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 01.04.2014 р.

Судді
Бондарчук В.В.
(головуюча)

Дупляк О.М.

Куркотова Є.Б.