КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р. Справа№ 911/2974/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на рішення господарського суду
Київської області від 14.01.2014 у справі №
911/2974/13 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп";

2. Фермерського господарства "Вікторія"

про стягнення 86 539,17 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 14.01.2014 у справі №
911/2974/13, повний текст якого складено
22.01.2014, в задоволенні позову Товариства
з обмеженою відповідальністю "Компанія
"Ніко-Тайс" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп",
Фермерського господарства "Вікторія"
про стягнення 86 539,17 грн. - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що у зв'язку з відмовою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» від позову про стягнення
з відповідача-2 заборгованості та
штрафних санкцій за договором поставки
на умовах товарного кредиту №ТК260311/1
від 26.03.2011 та гарантуванням не заявляти
будь-які вимоги до відповідача-2 по
зазначеному договору, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез» не мало права
укладати угоду №15-11/1230 від 15.11.2012 з
позивачем про заміну кредитора у
зобов'язанні, а тому зазначена угода є
неукладеною, а позовна вимога позивача
про стягнення грошових коштів є такою,
що не ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 14.01.2014, позивач звернувся
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
у справі нове рішення, яким позов
задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом першої інстанції не
враховано, що спір між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез» та
відповідачем-2 про стягнення пені,
штрафу, інфляційних витрат та
відсотків за користування чужими
коштами, по суті судом не вирішувався,
відповідач-2 пеню, штраф, інфляційні
витрати та відсотки за користування
чужими коштами Товариству з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» не сплатив, а тому
припинення провадження у зазначеній
справі не є підставою для відмови у
позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
до відповідачів-1, -2 про стягнення
заборгованості.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
у справі № 911/2974/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р.

Згідно розпорядження заступника
Голови Київського апеляційного
господарського суду, для розгляду
апеляційної скарги по справі № 911/2974/13
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Зеленін В.О., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Ніко-Тайс" по справі № 911/2974/13 прийнято
до провадження та порушено апеляційне
провадження. Розгляд справи № 911/2974/13
призначено на 12.03.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 розгляд
справи відкладено на 26.03.2014.

В судове засідання 26.03.2014 позивач своїх
представників не направив, про день,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, через
відділ документообігу Київського
апеляційного господарського суду від
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи в зв'язку з
неможливістю представника позивача
з`явитись в судове засідання.

Відповідач - 1 в судове засідання своїх
представників не направив, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

Відповідач - 2 в судове засідання своїх
представників не направив, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в
судове засідання не є підставою для
скасування судового рішення, якщо
ухвалу, в якій зазначено час і місце
такого засідання, надіслано йому в
порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1
підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
відхиляє клопотання позивача про
відкладення розгляду справи, в зв'язку
з неможливістю представника позивача
з`явитись в судове засідання, оскільки
позивач належним чином, завчасно був
повідомлений про дату та час судового
засідання, та не був позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника.

Дослідивши матеріали справи,
враховуючи, що ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від
12.03.2014 у справі №911/2974/13, в якій
зазначено час і місце судового
засідання надіслано відповідачу-1, - 2 у
встановленому законодавством порядку,
що підтверджується інформаційним
реєстром рекомендованої
кореспонденції за 14.03.2014, з метою
дотримання процесуальних строків
вирішення спору, судова колегія вважає
можливим розглянути справу у
відсутності представників позивача,
відповідачів -1, -2, за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як підтверджується матеріалами справи,
26.03.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез", як постачальником, та
відповідачем-2 - Фермерським
господарством "Вікторія", як покупцем,
укладено договір поставки на умовах
товарного кредиту за №ТК260311/1,
відповідно до п. 1.1 якого постачальник
зобов'язався поставити та передати у
власність покупця насіннєвий матеріал
та хімічні засоби захисту рослин, а
покупець зобов'язався прийняти товар
для власних потреб, сплатити проценти
за користування товарним кредитом та
ціну товару відповідно до умов
договору.

Вартість договору складається із суми
всіх специфікацій, підписаних в рамках
цього договору, в яку включається ціна
товару та проценти за користування
товарним кредитом (п.2.3).

Згідно з п. 6.1 договору відповідач-2
зобов`язався оплатити товар у строки та
в розмірах, що вказані у специфікаціях.

Відповідно до погоджених сторонами
договору специфікацій №1 від 26.03.2011, №2
від 18.04.2011, №3 від 18.04.2011, №4 від 05.05.2011
остаточна оплата вартості отриманого
відповідачем-2 товару - не пізніше
01.10.2011.

Згідно з довіреностями серії ЯПК №410466
від 22.04.2011, дійсної до 30.04.2011 та
довіреності серії ЯПК №410493 від 09.05.2011,
дійсної до 18.05.2011, відповідач-2
уповноважив ОСОБА_2 на отримання товару
від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез".

Як зазначав позивач та, що
підтверджується видатковими
накладними: №А-00003636 від 22.04.2011 на суму 79
130,88 грн.; №А-00003638 від 22.04.2011 на суму 11 862,48
грн.; №А-00003637 від 22.04.2011 на суму 3 389,40
грн.; №А-00003715 від 28.04.2011 на суму 70 562,41
грн.; №А-00003909 від 11.05.2011 на суму 10 096,32
грн., підписаними представниками
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" та відповідача-2 без
будь-яких зауважень та заперечень,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" поставило, а відповідач-2
отримав товар загалом на суму 175 041,49
грн.

Однак, як зазначав позивач, свої
зобов`язання щодо оплати поставленого
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" товару у встановлений
специфікаціями строк - не пізніше
01.10.2011, відповідач-2 виконав лише
частково, здійснив оплату отриманого
товару в розмірі 73 337,27 грн., в зв'язку з
чим у відповідача-2 перед Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Корпорація "Агросинтез" утворилась
заборгованість в розмірі 101 704,22 грн. (175
041,49 грн. - 73 337,27 грн.).

Судом першої інстанції встановлено, що
в результаті неналежного виконання
відповдіачем-2 взятих на себе
зобов'язань щодо оплати відповідачем-2
отриманого товару, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Корпорація "Агросинтез" звернулось до
господарського суду Херсонської
області з позовною заявою до
відповідача-2 про стягнення суми
основного боргу, пені та відсотків за
користування чужими коштами.

Як зазначав позивач та що
підтверджується платіжним дорученням
№1 від 11.01.2012, під час розгляду справи
господарським судом Херсонської
області, відповідач-2 оплатив вартість
поставленого Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" товару.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 17.01.2012
припинено провадження у справі
№5024/2200/2011 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Корпорація "Агросинтез" до
Фермерського господарства "Вікторія"
про стягнення коштів, на підставі п. 4 ч.
1 ст. 89 Господарського процесуального
кодексу України, в зв'язку з відмовою
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" від позову.

15.11.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез", як первісним кредитором
та позивачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс",
як новим кредитором укладено угоду про
заміну кредитора у зобов'язанні
№15-11/12-130, відповідно до пункту 1.1 якої
(в редакції додаткової угоди №1 до
угоди про заміну кредитора у
зобов'язанні №15-11/12-130) первісний
кредитор відступає позивачу право
вимоги виконання відповідачем-2,
зобов'язання щодо сплати розміру пені,
відсотків за користування чужими
коштами, штрафу та інфляційних втрат,
набутих первісним кредитором на
підставі договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК260311/1 від 26.03.2011, у
зв'язку із неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням відповідачем-2
грошового зобов'язання згідно договору
поставки на умовах товарного кредиту
№ТК260311/1 від 26.03.2011.

Відповідно до п. 1.2 угоди за цією угодою
позивач одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
відповідача-2 сплати грошової суми в
розмірі, визначеному в п. 2.1 цієї угоди.
Вартість зобов'язання, що
відступається за даною угодою,
становить 94 131,45 грн. (п.2.1 угоди в
редакції додаткової угоди №1 від 22.04.2013
до угоди про заміну кредитора у
зобов'язанні №15-11/12-130).

Згідно з п. 2.2 угоди (в редакції
додаткової угоди №1) первісний
кредитор повідомляє, а позивач
погоджує те, що сума вказана у п. 2.1
угоди є загальною сумою (розміром) пені,
відсотків за користування чужими
грошовими коштами, штрафу та
інфляційних витрат, котрі нараховані
за період з 02.10.2011 по 10.01.2012 відповідно
до умов та норм чинного законодавства.
Сума нарахованої пені становить 4 712,75
грн., сума нарахованих інфляційних
витрат - 326,01 грн., сума нарахованого
штрафу - 33 603,91 грн., сума нарахованих
відсотків за користування чужими
коштами - 55 488,78 грн. (п.2.3 угоди (в
редакції додаткової угоди №1).

Відповідно до п. 4.3 угоди, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Корпорація "Агросинтез" зобов'язалось
сповістити відповідача-2 про уступку
права вимоги за цією угодою.

Відповідно до акту прийому-передачі
документів від 15.11.2012 до угоди про
заміну кредитора у зобов'язанні
№15-11/12-130 Товариство з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" передало, а позивач
прийняв: договір поставки на умовах
товарного кредиту за №ТК260311/1 від
26.03.2011; видаткові накладні: №А-00003636 від
22.04.2011; №А-00003638 від 22.04.2011; №А-00003637 від
22.04.2011; №А-00003715 від 28.04.2011; №А-00003909 від
11.05.2011; довіреності суворої форми
звітності серії ЯПК №410466 від 22.04.2011,
серії ЯПК №410493 від 09.05.2011 та банківські
виписки: від 19.04.2011, від 13.05.2011, від 28.11.2011,
від 11.01.2012.

Листом від 15.11.2012 Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Корпорація "Агросинтез" повідомило
відповідача-2 про відступлення
позивачу права вимоги від відповідача-2
пені, відсотків за користування чужими
коштами та інфляційних витрат за
період з 02.10.2011 по 10.01.2012, набутих на
підставі договору поставки №ТК260311/1
від 26.03.2011 та запропоновано
відповідачу-2 сплатити зазначену
заборгованість позивачу, як новому
кредитору.

Однак, як зазначає позивач, зазначене
повідомлення залишене відповідачем-2
без відповіді та задоволення.

21.12.2012 між відповідачем - 1 - Товариством
з обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп», як поручителем, та
позивачем, як кредитором, укладено
договір поруки №21-12-2012-30, відповідно до
п.п. 1.1, 2 якого відповідач-1 поручається
перед позивачем за виконання обов'язку
відповідачем-2 щодо виконання
грошового зобов'язання щодо сплати
розміру пені у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
відповідачем-2 грошового зобов'язання
згідно договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК260311/1 від 26.03.2011 та
угоди №15-11/12-130 про заміну кредитора у
зобов'язанні від 15.11.2012.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили,
що у разі порушення (невиконання чи
неналежного виконання) відповідачем-2
обов`язку за основною угодою, позивач
вправі звернутись із вимогою про
виконання як до відповідача-2, так і до
відповідача-1, які несуть солідарну
відповідальність.

Згідно з п. 3.1 договору
відповідальність відповідача-1 перед
позивачем обмежується сплатою розміру
пені у сумі 3 000,00 грн.

У відповідь на вимогу позивача від
27.12.2012 про виконання зобов'язання за
договором поруки №21-12-2012-30 від 21.12.2012,
відповідач-1 листом від 09.01.2013 повідомив
позивача про неможливість виконання
взятих на себе за зазначеним договором
зобов'язанням в зв'язку зі скрутним
матеріальним становищем.

Як зазначав позивач, пеню, інфляційні
витрати, штраф та відсотки за
користування чужими грошовими коштами,
які підлягають сплаті в зв'язку з
простроченням відповідачем-2
зобов`язання щодо оплати поставленого
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" відповідач-2 не сплатив.

В зв'язку з простроченням
відповідачем-2 зобов`язання щодо оплати
поставленого Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" товару, враховуючи
положення угоди про заміну кредитора у
зобов'язанні №15-11/12-130 від 15.11.2012 та
договору поруки №21-12-2012-30 від 21.12.2012,
позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача-1 - 3 000,00 грн., з
відповідача-2: пені в розмірі 1 362,14 грн.
за період прострочення з 12.10.2011 по
10.01.2012, інфляційних витрати - 305,12 грн. за
листопад 2011 та грудень 2011, штрафу - 30 511,27
грн. та відсотків за користування
чужими грошовими коштами 51 360,64 грн. за
період з 02.10.2011 по 10.01.2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на корить
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Пунктом 1 частини 2 вказаної статті
визначено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 694 Цивільного
кодексу України договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу. Товар
продається в кредит за цінами, що діють
на день продажу. Зміна ціни на товар,
проданий в кредит, не є підставою для
проведення перерахунку, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З огляду на викладене, колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановлено, що на
виконання, умов укладеного між
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" та відповідачем-2 договору
поставки на умовах товарного кредиту
№ТК260311/1 від 26.03.2011, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Корпорація "Агросинтез" поставило, а
відповідач-2 прийняв товар загалом на
суму 175 041,49 грн., що підтверджується
видатковими накладними: №А-00003636 від
22.04.2011; №А-00003638 від 22.04.2011; №А-00003637 від
22.04.2011; №А-00003715 від 28.04.2011; №А-00003909 від
11.05.2011, підписаними представниками
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" та відповідача-2 без
будь-яких зауважень та заперечень,
однак, свої зобов`язання щодо оплати
поставленого Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" товару у встановлений
специфікаціями строк - не пізніше
01.10.2011, відповідач-2 виконав лише
частково, здійснив оплату отриманого
товару в розмірі 73 337,27 грн., в зв'язку з
чим у відповідача-2 перед Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Корпорація "Агросинтез" утворилась
заборгованість в розмірі 101 704,22 грн. (175
041,49 грн. - 73 337,27 грн.), остаточний
розрахунок за поставлений товар
відповідачем -2 було здійснено лише
1.01.2012.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідачем-2 прострочено
виконання зобов'язання щодо оплати
отриманого від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" за договором №ТК260311/1 від
26.03.2011 товару, на суму 101 704,22 грн. за
період з 02.10.2011 (01.10.2011 - дата остаточного
розрахунку, передбачена
специфікаціями) по 10.01.2012 (11.01.2012 - дата
оплати відповідачем-2 заборгованості).

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного
кодексу України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 8.2.3 договору сторони погодили,
що за прострочення строків грошових
зобов`язань відповідач-2 сплачує
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" пеню у розмірі 0,05%, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ
від простроченої суми грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення, а у разі, якщо
прострочення складає понад 30
календарних днів, відповідач-2 сплачує
додатково штраф у розмірі 30% від
вартості договору за кожен факт
порушення терміну платежу.

Згідно з частиною п'ятою статті 694
Цивільного кодексу України якщо
покупець прострочив оплату товару, на
прострочену суму нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
оплачений, до дня його фактичної
оплати.

Відповідно до статті 536 Цивільного
кодексу України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором; розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8.5 договору у разі
прострочення сплати будь-якого платежу
відповідач-2 сплачує Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Корпорація "Агросинтез" проценти за
користування чужими грошовими коштами
від простроченої суми за весь час
прострочення, сума яких
розраховується: СП = (СППх0,5хД) : 100, де СП
- сума процентів, що підлягає сплаті
відповідачем-2, СПП - сума простроченого
платежу; Д - кількість календарних днів
прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.

З огляду на викладене та враховуючи п.
8.2.3, п. 8.5 договору № 11/06/14-11 від 28.03.2011 та
положення ст. 625 Цивільного кодексу
України, в зв'язку з простроченням
виконання зобов'язання щодо оплати
отриманого від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" товару, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що у останнього виникло право на
стягнення з відповідача-2 пені,
інфляційних витрат, штрафу та
відсотків за користування чужими
грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного
кодексу України сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України Кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Відповдіно до ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Частиною 1 ст. 517 Цивільного кодексу
України встановлено, що первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Цивільного
кодексу України за довором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного
кодексу України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

З огляду на викладене та враховуючи, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" на підставі угоди №15-11/12-130
від 15.11.2012 про заміну кредитора у
зобов'язанні (в редакції додаткової
угоди №1 від 22.04.2013), відступило
позивачу право вимоги виконання
відповідачем - 2 зобов`язання щодо
сплати розміру пені, відсотків за
користування чужими коштами, штрафу та
інфляційних витрат, набутих
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" в зв'язку з простроченням
відповідачем-2 зобов'язання щодо оплати
поставленого товариством товару на
підставі договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК260311/11 від 26.03.2011,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що у позивача виникло
право вимоги від відповідача-2 сплати
розміру пені, відсотків за
користування чужими коштами, штрафу та
інфляційних витрат, набутих
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" в зв'язку з простроченням
відповідачем-2 зобов'язання щодо оплати
поставленого товариством товару на
підставі договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК260311/11 від 26.03.2011, в
межах суми та періоду, встановлених
п.2.1, п. 22, п. 2.3 угоди №15-11/12-130 від 15.11.2012 (в
редакції додаткової угоди №1 від
22.04.2013): вартість зобов'язання - 94 131,45
грн., з яких: 4 712,75 грн. - пеня, 326,01 -
інфляційні витрати, 33 603,91 грн. - штраф, 55
488,78 грн. - відсотків за користування
чужими коштами, за період з 02.10.2011 по
10.01.2012.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
здійснивши перерахунок суми
інфляційних втрат, штрафу та відсотків
за користування чужими коштами,
погоджується з розрахунком наданим
позивачем, та враховуючи те, що
відповідачем-2 прострочено виконання
зобов'язання щодо оплати поставленого
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" товару на суму 101 704,22 грн.,
та те, що останнє передало право вимоги
від відповідача-2 сплати розміру
відсотків за користування чужими
коштами, штрафу та інфляційних витрат,
набутих Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" в зв'язку з простроченням
відповідачем-2 зобов'язання щодо оплати
поставленого товариством товару на
підставі договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК260311/11 від 26.03.2011
позивачу, дійшла висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача-2 на користь позивача
відсотків за користування чужими
коштами, штрафу та інфляційних витрат
підлягають задоволенню в повному
обсязі, а саме: відсотків за
користування чужими коштами - 51 360,64 грн.
(п. 8.5 договору - 101 704,22 грн. (сума
прострочення) х 0,5 (відсотки,
встановлені договором) х 101 (кількість
днів прострочення), штрафу - 30 511,27 грн.
(п. 8.2.3 - 101 704,22 грн. (сума прострочення) х
30%(відсотки, передбачені договором) та
305,12 грн. - інфляційних витрат за період
з 02.10.2011 (01.10.2011 - дата остаточного
розрахунку, передбачена
специфікаціями до договору) по 10.01.2012
(11.01.2012 - дата сплати заборгованості).

Також колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
здійснивши перерахунок суми пені,
погоджується з розрахунком наданим
позивачем, та враховуючи те, що
відповідачем-2 прострочено виконання
зобов'язання щодо оплати поставленого
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корпорація
"Агросинтез" товару на суму 101 704,22 грн.,
те, що останнє передало право вимоги
від відповідача-2 сплати розміру пені,
набутих ним в зв'язку з простроченням
відповідачем-2 зобов'язання щодо оплати
поставленого товариством товару на
підставі договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК260311/11 від 26.03.2011
позивачу, та те, що між позивачем та
відповідачем-1 укладено договір поруки
№21-12-2012-30 від 21.12.2012, умовами якого
сторони погодили, що відповідач-1 несе
солідарну відповідальність перед
позивачем в зв'язку з неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
відповідачем-2 грошового зобов'язання
згідно договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК260311/1 від 26.03.2011 та
угоди №15-11/12-130 про заміну кредитора у
зобов'язанні від 15.11.2012 в межах пені в
розмірі 3 000,00 грн., колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що позовна вимога позивач про
стягнення пені в сумі 4 362,14 грн. за
період прострочення з 02.10.2011 по 10.01.2012
солідарно з відповідача-1 в розмірі 3
000,00 грн. та з відповідача-2 в розмірі 1
362,14 грн. - підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову
місцевий господарський суд посилався
на те, що у зв'язку з відмовою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» від позову про стягнення
з відповідача-2 заборгованості та
штрафних санкцій за договором поставки
на умовах товарного кредиту №ТК260311/1
від 26.03.2011, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» не мало права укладати
угоду №15-11/1230 від 15.11.2012 з позивачем про
заміну кредитора у зобов'язанні, а тому
зазначена угода є неукладеною, а
позовні вимоги позивача про стягнення
грошових коштів є такими, що не
ґрунтуєються на нормах чинного
законодавства.

Однак колегія суддів київського
апеляційного господарського суду
міста Києва не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на нижче викладене.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Згідно ч. 2 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України у
випадках припинення провадження у
справі повторне звернення до
господарського суду зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав не допускається.

Отже, частина 2 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає лише процесуальні наслідки
припинення провадження у справі - у
вигляді недопустимості повторного
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав, однак не
припиняє зобов`язань боржника зі
сплаті пені, штрафу, інфляційних втрат
за прострочення виконання зобов'язання
і процентів за користування чужими
коштами, як не припиняє і права
кредитора на вимогу про стягнення з
боржника пені, штрафу, інфляційних
втрат за прострочення виконання
зобов'язання і процентів за
користування чужими коштами.

За вказаних обставин, на дату укладення
угоди №15-11/1230 від 15.11.2012 про заміну
кредитора у зобов'язанні, у
відповідача-2 існувала заборгованість
перед Товариством з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» по оплаті пені, штрафу,
інфляційних втрат за прострочення
виконання зобов'язання і процентів за
користування чужими коштами за
договором №ТК260311/1 від 26.03.2011, і хоча
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» не мало права звертатись
до відповідача-2 з вимогою про
стягнення штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання за
договором №ТК260311/1 від 26.03.2011 у судовому
порядку, однак це не позбавляло
товариство права уступити вимогу по
зазначеній заборгованості іншій
юридичній особі - відповідачу-1 та
враховуючи те, що угода №15-11/1230 від
15.11.2012 про заміну кредитора у
зобов'язанні укладена у встановленому
законодавством порядку, обмеження щодо
заміни кредитора у зобов'язанні -
відсутні, а тому колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає
безпідставним висновок місцевого
господарського суду про те, що
зазначена угода є неукладеною.

З огляду на викладене колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню, а позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
про стягнення 86 539,17 грн. - задоволенню.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла до
висновку, що при прийнятті
оспорюваного рішення місцевим
господарським судом неправильно
застосовано норми процесуального та
матеріального права, викладені у
рішенні місцевого господарського суду
висновки не відповідають обставинам
справи, а тому апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню з
прийняттям судом апеляційної
інстанції нового рішення про
задоволення позову, з покладенням
судового збору на відповідачів у
відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, а саме: на відповідача-1
- 59,88 грн., з відповідача-2 - 1 670,90 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення
солідарно з відповідачів -1, -2 витрат на
оплату послуг адвокатів в сумі 2 500,00
грн., посилаючись на те, що для
отримання правової допомоги по
складанню та написанню позовної заяви
про стягнення з відповідачів-1, -2
заборгованості він звертався до
адвоката, на підтвердження чого надав
суду договір №25-28/-3 про надання
адвокатських послуг від 25.03.2013,
укладений з адвокатом ОСОБА_3,
відповідно до п. 1.1 якого адвокат ОСОБА_3
зобов`ячався надати позивачу правову
допомогу з приводу щодо відносин, які
виникли між позивачем та
відповідачами-1, -2 на підставі договору
поставки на умовах товарного кредиту
№ТК260311/11 від 26.03.2011, угоди №15-11/1230 від
15.11.2012 про заміну кредитора у
зобов'язанні та договору поруки
№21-12-2012-30 від 21.12.2012; акт прийому -
передачі документів від 25.03.2013; акт
здачі-приймання виконаних робіт щодо
надання адвокатських послуг від 30.07.2013,
відповідно до якого адвокат ОСОБА_3
виконав, а позивач прийняв адвокатські
послуги на суму 2 500,00 грн.; посвідчення
адвоката ОСОБА_3, платіжне доручення
№238 від 29.03.2013 на суму 2 500,00 грн.
(призначення платежу оплата за послуги
згідно договору №25-28/-3 від 25.03.2013).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповіднго до п. 5 Листа Вищого
господарського суду від 14.07.2004, № 01-8/1270
"Про деякі питання, порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у 2003 р.
щодо застосування норм Господарського
процесуального кодексу України"
Статтею 44 ГПК передбачено, що до складу
судових витрат входить оплата послуг
адвоката. У контексті цієї норми судові
витрати за участь адвоката при
розгляді справи підлягають сплаті лише
в тому випадку, якщо вони сплачені
адвокату стороною, котрій такі послуги
надавалися, а їх сплату підтверджено
відповідними фінансовими документами.
Стягнення зазначених витрат в рахунок
майбутньої їх оплати у вигляді судових
витрат чинним законодавством не
передбачено. Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру". Дія цього Закону
поширюється тільки на осіб, які є
адвокатами. Поняття особи, яка є
адвокатом, наводиться в ст. 2 Закону
України "Про адвокатуру", де зазначено,
що адвокатом може бути громадянин
України, який має вищу юридичну освіту,
стаж роботи за спеціальністю юриста
або помічника адвоката не менше двох
років, склав кваліфікаційні іспити,
одержав свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю та прийняв
Присягу адвоката України. Таким чином,
судові витрати за участь адвоката у
розгляді справи підлягають оплаті лише
в тому випадку, якщо вони сплачені
адвокату стороною, котрій такі послуги
надавались, а їх сплата
підтверджується відповідними
фінансовими документами. Статтею 44 ГПК
передбачено відшкодування зазначених
витрат за послуги, надані лише
адвокатом, а не будь-яким
представником.

Згідно з ч. 3 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача.

З огляду на викладене колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що вимога позивача про стягнення з
відповідачів-1, -2 витрат за послуги
адвоката в сумі 2 500,00 грн. є
обґрунтованою, доведеною належними та
допустимими доказами, такою, що
підлягає задоволенню в повному обсязі,
пропорційно розміру задоволених вимог,
а саме: з відповідача -1 - 86,50 грн., з
відповідача-2 - 2 413,50 грн.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
відповідачів-1, -2, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Ніко-Тайс" на рішення господарського
суду Київської області від 14.01.2014 у
справі № 911/2974/13 - задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 14.01.2014 у справі №
911/2974/13 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
(08633, Київська обл., Васильківський р-н,
с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка
Заболотного, 38, оф. 23, ) 3
000 (три тисячі) грн. 00 коп. - пені, 86
(вісімдесят шість) грн. 50 коп. - витрат на
послуги адвоката, 59 (п'ятдесят дев`ять)
грн. 60 коп. - судового збору за подачу
позовної заяви.

Стягнути з Фермерського господарства
«Вікторія» (74020, Херсонська обл.,
Високопільський р-н, с. Миколаївка, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка
Заболотного, 38, оф. 23, ) 1
362 (одну тисячу триста шістдесят дві)
грн. 14 коп. - пені, 305 (триста п'ять) грн. 12
коп. - інфляційних витрат, 30 511 (тридцять
тисяч п'ятсот одинадцять) грн. 27 коп. -
штрафу, 51 360 (п'ятдесят одну тисячу
триста шістдесят) грн. 64 коп. - відсотків
за користування чужими коштами, 2 413 (дві
тисячі чотириста тринадцять) грн. 50 коп.
- витрат на послуги адвоката, 1 670 (одну
тисячу шістсот сімдесят) грн. 90 коп. -
судового збору за подачу позовної
заяви.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
(08633, Київська обл., Васильківський р-н,
с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка
Заболотного, 38, оф. 23, ) 31
(тридцять одну) грн. 61 коп. - судового
збору за подачу апеляційної скарги.

5. Стягнути з Фермерського господарства
«Вікторія» (74020, Херсонська обл.,
Високопільський р-н, с. Миколаївка, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка
Заболотного, 38, оф. 23, ) 881
(вісімсот вісімдесят одну) грн. 89 коп. -
судового збору за подачу апеляційної
скарги.

6. Доручити господарському суду міста
Києва видати накази.

7. Матеріали справи № 911/2974/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко