ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.Справа № 916/1842/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання:
Стеблиненко В.С.

За участю представників сторін:

від відповідача - Богаченко П.П., за
довіреністю № б/н 03.02.2014р.;

від відповідача - Черкес В.О., за
довіреністю № б/н від 03.02.2014р.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився. Про час, дату та
місце його проведення повідомлений
належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Альфа-Юг"

на рішення господарського суду
Одеської області від 16.12.2013р.

по справі № 916/1842/13

за позовом Сільськогосподарського
кооперативного товариства "Vivai Cooperativi
Rauscedo"

до Приватного підприємства "Альфа-Юг"

про стягнення

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року Сільськогосподарське
кооперативне товариство "Vivai Cooperativi
Rausedo" звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Приватного підприємства "Альфа - Юг" про
стягнення заборгованості та штрафних
санкцій за невиконання умов контракту.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням обов'язку відповідача
щодо сплати за поставлений позивачем
товар на підставі міжнародного
контракту.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 16.12.2013р. (суддя Меденцев
П.А.) позов задоволено у повному обсязі;
стягнуто з Приватного підприємства
"Альфа-Юг" на користь
Сільськогосподарського
кооперативного товариства "Vivai Cooperativi
Rausedo" основний борг в розмірі 558 684,57 грн.
та проценти за порушення строків
оплати в розмірі 201 016,26 грн. Призведено
розподіл судових витрат.

Рішення суду обґрунтовано з посилками
на приписи ст.ст. 525, 526, ч.1 ст.655
Цивільного кодексу України ст. ст. 173, 193
Господарського кодексу України
наявністю порушень умов договору щодо
оплати за поставлений товар з боку
відповідача.

Не погодившись із вищезазначеним
рішенням, Приватне підприємство "Альфа
- Юг" звернулось з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати рішення
господарського суду та відмовити
припинити провадження у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
сторона посилається на суттєві
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а саме ст.ст.5, 43
Закону України "Про міжнародне
приватне право" від 23 червня 2005р. №
2709-ІУ на підставі яких справа не
підсудна господарському суду Одеської
області. Крім того, апелянт зазначає
про наявність таких обставин як
прострочення кредитора у
правовідносинах сторін внаслідок
ненадання свідоцтва про сертифікацію.
У додатках до апеляційної скарги
відповідач звертає увагу на те, що
матеріальним правом, яке підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
за Контрактом № 338 є право Італії, а не
норми матеріального права України, які
були безпідставно застосовані судом
першої інстанції. Крім цього, у додатку
до апеляційної скарги від 04.02.2013р.
сторона наполягає на тому, що позовна
заява підписана представником
позивача на підставі довіреності, яка
не має юридичної сили через
відсутність легалізації шляхом
проставлення апостилю відповідно до
вимог Гаазької Конвенції 1961р.

Більш детальніше доводи зазначені у
скарзі.

Позивач не скористався наданим йому ст.
22 ГПК України правом та повноважного
представника в судове засідання не
направив.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011року
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті
81-1 ГПК), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про вчинення усіх
необхідних дій щодо повідомлення
позивача про дату, час та місце
судового засідання. Причини неявки
повноважного представника позивача
суду не відомі.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 року кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

При цьому судом також враховано, що
відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року, у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Суд дійшов висновку про достатність у
матеріалах справи документальних
доказів для вирішення спору по суті за
відсутності повноважного представника
позивача.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши наявні
матеріали справи на предмет їх
юридичної оцінки господарським судом
Одеської області, проаналізувавши
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла наступників висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
23.03.2009р. між Сільськогосподарським
кооперативним товариством "Vivai Cooperativi
Rausedo" (продавець, Італія) та Приватним
підприємством "Альфа - Юг" (покупець,
Україна) укладено Контракт № 338, за
умовах якого продавець продає, а
покупець приймає привиті саджанці
винограду відповідно до специфікації
до Контракту.

На виконання умов контракту позивачем
поставлено Приватному підприємству
"Альфа - Юг" 132 172 шт. виноградних
саджанців в асортименті на загальну
суму 92 520, 40 Євро. Покупець здійснив
оплату у розмірі 39 568,03 Євро. Несплачена
за контрактом сума 52 952,37 Євро, що за
курсом НБУ складає 558 684,57 грн. і є
предметом позову у даній справі.

Судова колегія оцінюючи надані докази
звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини між позивачем
та відповідачем ґрунтуються на
Контракті купівлі - продажу № 338, за
умовами якого сторони узгодили, що
нормами матеріального та
процесуального права, яким керуються
сторони при вирішенні спорів, що
впливають з Контракту, є норми права
Італії (пункт 10), валютою зобов'язання -
євро.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про
міжнародне приватне право" у випадках,
передбачених законом, учасники
(учасник) правовідносин можуть
самостійно здійснювати вибір права, що
підлягає застосуванню до змісту
правових відносин.

Статтею 43 Закону України "Про
міжнародне приватне право"
передбачено, що сторони договору,
згідно зі статтями 5, 10 цього Закону,
можуть обрати право, що застосовується
до договору, крім випадків, коли вибір
права прямо заборонено законами
України.

Пунктом 10 контракту визначено, що
правом, яке застосовується до
контракту, є право продавця.

Враховуючи вищезазначене, судова
колегія вважає, що до правовідносин, що
виникають з контракту, застосовується
законодавство Італійської Республіки.

Згідно із статтею 4 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд у випадках,
передбачених законом або міжнародним
договором, застосовує норми права
інших держав. При цьому відповідно до
статті 5 Закону України "Про міжнародне
приватне право" учасники (учасник)
правовідносин можуть самостійно
здійснювати вибір права, що підлягає
застосуванню до змісту правових
відносин. Отже, у випадку обрання
сторонами контракту права, що підлягає
застосуванню до змісту правовідносин,
господарський суд на підставі статті 4
Господарського процесуального кодексу
України застосовує це право при
вирішенні спору.

При цьому, стаття 9 Закону України "Про
міжнародне приватне право" встановлює,
що відсилання до права іноземної
держави має розглядатися як відсилання
до норм матеріального права, яке
регулює відповідні правовідносини,
виключаючи застосування його
колізійних норм, якщо інше не
встановлено законом.

Крім того, відповідно до статті 6 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність" (в редакції на момент
укладення Контракту) права та обов'язки
сторін зовнішньоекономічних договорів
(контрактів) визначаються правом
країни, обраної сторонами при
укладенні договору (контракту) або в
результаті подальшого погодження.

Тому сторони шляхом укладення
Контракту здійснили вибір права, що має
застосовуватись при визначенні змісту
їх прав і обов'язків, відповідно до
статті 6 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" (в
редакції на момент укладення
Контракту).

Таким чином, при застосуванні
судом першої інстанції норм
матеріального права України, порушені
вимоги, визначені у статтях 5, 6, 9, 10, 43
Закону України "Про міжнародне
приватне право" статті 6 Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність",
порушено принцип міжнародного
приватного права України щодо
автономії волі а також порушені норми
процесуального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Внаслідок цього рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

При вирішенні цієї справи судова
колегія звертає увагу на наступне.

Матеріали справи вказують на
відсутність у позивача доказів
правосуб'єктності юридичної особи, а
саме витягу з торгового реєстру або
інший сертифікат реєстрації, якій на
підставі ст. 13 Закону України "Про
міжнародне приватне право" суб'єкт
господарювання іноземній юридичній
особі повинен надавати до суду.

Позовна заява від імені
Сільськогосподарського
кооперативного товариства "Vivai Cooperativi
Rausedo" підписана представником "Vivai
Cooperativi Rausedo" за довіреністю ОСОБА_3 26
червня 2013 року.

Але зазначена довіреність (а.с. 65) не
має необхідних ознак наявності
повноважень на представництво
інтересів нерезидента в
господарському суді.

3 22 грудня 2003 року для України набрала
чинності Гаазська Конвенція, що
скасовує вимогу легалізації іноземних
офіційних документів. Згідно з
положеннями Конвенції скасовується
вимога легалізації документів для їх
подальшого використання в державах -
учасниках цієї Конвенції. Замість
консульської легалізації для учасниць
Конвенції застосовується процедура
спрощеної легалізації - проставлення
апостилю.

Офіційні документи, які
використовуються на території держав -
учасниць Конвенції, мають бути
засвідченими спеціальним штампом
"Apostille", проставленим компетентним
органом держави, в якій було складено
документ. Зазначена Конвенція
ратифікована Італією без застережень,
заяв чи нотифікацій 13.12.1977р. та
вступила в силу 11.02.1978 р.

Відповідно до ст.1 Конвенції, ця
Конвенція поширюється на офіційні
документи, які були складені на
території однієї з Договірних держав і
мають бути представлені на території
іншої Договірної держави.

Частина 1 ст. 3 Конвенції передбачає, що
Єдиною формальною процедурою, яка може
вимагатися для посвідчення
автентичності підпису, якості , в якій
виступала особа, що підписала документ,
та, у відповідному випадку,
автентичності відбитку печатки або
штампу, якими скріплений документ,, є
проставлення передбаченого статтею 4
апостилю компетентним органом держави,
в якій документ був складений.

Передбачений в частині першій статті 3
апостиль проставляється на самому
документі або на окремому аркуші, що
скріплюється з документом, він повинен
відповідати зразку, що додається до
цієї Конвенції.

Таким чином, через порушення
викладених вище вимог чинного
законодавства щодо легалізації
офіційних документів, довіреність, яка
складена українською мовою від імені
Еудженіо Сарторі генерального
директора Сільськогосподарського
кооперативного товариства "Vivai Cooperativi
Rausedo" не має юридичної сили на
території України.

Судова колегія не приймає до уваги
довіреність надану від
Сільськогосподарського
кооперативного товариства "Vivai Cooperativi
Rausedo" до апеляційної інстанції з таких
обставин.

Вказаний документ не був предметом
оцінки суду першої інстанції, а також
не має апостилю, проставленому на час
звернення до суду. З цього документу
вбачається, що апостиль проставлений
лише у 2014 році, а позов пред'явлений
Сільськогосподарським кооперативним
товариством "Vivai Cooperativi Rausedo" у липні 2013
року.

Крім того, у довіреності неправильно
вказане прізвище представника,
замість ОСОБА_3 представником є ОСОБА_3

Зазначене надає право для висновку про
те, що позовну заяву підписано особою,
яка не має права її підписувати.

Відповідно до пункту 1 ст. 81 ГПК України
господарський суд залишає позов без
розгляду, якщо позовну заяву підписано
особою, яка не має права підписувати її.

Відповідно до п.3 ст.103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
скасувати рішення повністю або
частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково.

За таких обставин при скасуванні
рішення судова колегія залишає
позовну заяву без розгляду.

Вимоги апеляційної скарги відносно
припинення провадження у справі не
підлягають задоволенню, оскільки
відповідно до ст. 80 ГПК України
підстави припинення провадження у
справі є вичерпними, а пункт 1 ст. 80 ГПК
України у даному випадку не має бути
застосованим через можливість
розгляду зазначеної справи судами
України на підставі ст. 123, 124 ГПК
України та ст.73 закону України "Про
міжнародне приватне право" за умови
застосування при вирішенні спору
матеріального права іноземної держави
- країни продавця.

Таким чином апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на
позивача покладаються судові витрати
та стягується на користь відповідача
сума судового збору за подання
апеляційної скарги.

Керуючись ст. 81, 99, 101, 103 п.2, 104 п.4, 105
ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Альфа - Юг" - задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Одеської області від 16.12.2013р. по справі
№ 916/1842/13 - скасувати.

Позовну заяву
Сільськогосподарського
кооперативного товариства "Vivai Cooperativi
Rausedo" залишити без розгляду у повному
обсязі.

Стягнути з
Сільськогосподарського
кооперативного товариства "Vivai Cooperativi
Rausedo" на користь Приватного
підприємства "Альфа - Юг" витрати по
сплаті судового збору 7 597,02 грн.

Господарському суду Одеської
області доручити видати наказ із
визначенням усіх необхідних
реквізитів сторін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
31.03.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Н.В. Ліпчанська