м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2842/14 26.03.14

за позовомПриватного акціонерного
товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" до
Державної організації "Українське
національне інформаційне агентство
"Укрінформ"
провідшкодування шкоди в порядку
регресу 16 035,24 грн. суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Чередніченко Г.О. -
представник за довіреністю від
20.12.13;від відповідачаВеремей О.М. -
представник за довіреністю № 2403/5/1_АС
від 24.03.14

В судовому засіданні 26.03.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства
«Просто-страхування» до Державної
організації "Українське національне
інформаційне агентство "Укрінформ" про
відшкодування шкоди в порядку регресу
16 035,24 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ
«Просто-страхування» на підставі
договору добровільного страхування
транспортного засобу № АТК 221080 від
12.12.2012р., внаслідок настання страхового
випадку - пошкодження застрахованого
автомобіля Тойота р.н. НОМЕР_1,
виплатило страхове відшкодування
власнику застрахованого автомобіля в
розмірі 16035,24 грн. Позивач зазначає, що
відповідно до висновку
Шевченківського РУГУ МВС України від
07.08.13 про відмову в порушенні
кримінальної справи ОСОБА_3, який
працював на посаді охоронця
відповідача, 05.08.13 при виїзді
автомобіля Тойота р.н. НОМЕР_1,
дистанційно відчинив в'їзні ворота, при
виїзді водій даного автомобіля
зупинився пропустити пішоходів, при
цьому ворота почали зачинятись, в
результаті чого було пошкоджено
автомобіль. Позивач зазначає, що
відповідно до положень статті 27 Закону
України "Про страхування" та статей 993,
1166, 1191 Цивільного кодексу України ним
отримано право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за завдану шкоду,
якою, на думку позивача, є Державна
організація "Українське національне
інформаційне агентство "Укрінформ".

Ухвалою суду було порушено провадження
у справі № 910/2842/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні на 26.03.2014.

14.03.14 через канцелярію суду відповідач
надав відзив на позов, в якому виклав
свої заперечення проти позову.
Відповідач зазначив, що висновок ДІМ
ТВМ-4 Шевченківського РУ ГУМВС України
в м. Києві не є належним доказом вини
ОСОБА_3 та факту заподіяння збитків
майну, так само вказаний документ не
міг бути підставою для виплати
страхового відшкодування позивачем.
Крім того, відповідач не був запрошений
позивачем на проведення технічного
огляду пошкодженого автомобіля у ТОВ
«Автосаміт ЛТД». Відповідач зазначає,
що позивачем не доведено наявність
збитку та його розмір, не встановлено
особа відповідальна за заподіяння
збитку.

У судове засідання 26.03.14 представники
сторін з'явились, надали пояснення по
суті спору, представник позивача
позовні вимоги підтримав, представник
відповідача порти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:

12 грудня 2012 року за договором
добровільного страхування
транспортних засобів № 221080 серії АТК
ПрАТ «Просто-страхування» було
застраховано автомобіль марки «Toyota
Avensis», державний номер НОМЕР_2,
страхувальником та вигодонабувачем по
договору є Представництво
Інформаційного телеграфного агентства
Росії (ІТАР-ТАСС).

Пунктом п. 11 договору визначено строк
його дії з 18.12.12 по 17.12.13.

Як вбачається з Висновку ДІМ ТВМ-4
Шевченківського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 07.08.013, 05.08.13 до
Шевченківського РУГУ МВС України в м.
Києві з письмовою заявою звернувся
ОСОБА_4, який повідомив про те, що 05.08.13
за адресою м. Київ, вул. Б.Хмельницького,
8/16 виявив пошкодження власного
автомобіля марки «Toyota Avensis», державний
номер НОМЕР_2. У висновку зі слів ОСОБА_4
зазначено, що 05.08.13 при виїзді з воріт
він зупинився пропустити пішоходів, в
цей час ворота зачинились та пошкодили
автомобіль, внаслідок чого було
пошкоджено передні та задні двері з
правої сторони, а також задню ліву
дверку автомобіля.

Крім того, у Висновку зазначено зі слів
ОСОБА_3 (сторож в ТОВ «Укрінформ»), що
при виїзді автомобіля «Toyota Avensis»,
державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3
дистанційно відчинив в'їзні ворота, при
цьому під натиском вітру ворота
зачинились та ОСОБА_3 вдруге натиснув
кнопку дистанційного відкривання
воріт.

За результатами перевірки у Висновку
зазначено, про відсутність підстав для
внесення інформації до ЄДР досудового
слідства.

06.08.13 страхувальник звернувся до
позивача із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування на
розрахунковий рахунок СТО ТОВ
«Автосаміт ЛТД».

19.08.2013 р. ПрАТ «Просто-страхування» на
підставі рахунку-фактури № С-00046026 від
08.08.13 на суму 16035,24 грн. було складено
страховий акт № 85222, відповідно до
якого визначено суму страхового
відшкодування в загальному розмірі
16035,24 грн., виплата якого
підтверджується платіжним дорученням
№ 24438 від 21.08.13.

18.09.13 позивач направив на адресу
відповідача регресну вимогу (вих. №
04-5311), в якій зазначив, що, оскільки,
ОСОБА_3 під час заподіяння збитків
перебував у трудових відносинах з
відповідачем та виконував свої трудові
обов'язки, то в силу ст. 1172 ЦК України, на
відповідача покладається
відшкодування шкоди завданої його
працівником в сумі 16035,24 грн.

30.08.13 за вих. № 03-32/2/21 відповідач
направив на адресу позивача
заперечення на регресну вимогу,
зазначивши про відсутність підстав для
задоволення вимог позивача, оскільки
вина відповідач не встановлена у
визначеному законодавством порядку.

З посиланням на Висновок ДІМ ТВМ-4
Шевченківського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 07.08.013, позивач стверджує, що
пошкодження автомобіля «Toyota Avensis»,
державний номер НОМЕР_2 сталось з вини
працівника відповідача, отже
відповідач є особою, зобов'язаною
відшкодувати завдану майнову шкоду в
повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

В той же час, судом встановлено, що в
матеріалах справи відсутні, а
позивачем не надані належні і
допустимі докази в розумінні ст. 33, 34
ГПК України, які б підтверджували, що
винною особою у заподіянні шкоди
власнику автомобіля «Toyota Avensis»,
державний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_3 При
цьому, доводи позивача про те, що вина
ОСОБА_3 у завданні шкоди
підтверджується Висновком ДІМ ТВМ-4
Шевченківського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 07.08.013, суд відхиляє як
безпідставні, так як зазначений
висновок не є належним і допустимим
доказом в даному випадку з огляду на
наступне.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(ч. 1 ст. 33 ГПК України).

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч. 1, 2 ст. 34 ГПК України).

Як визначено у п. 2.5 Постанови Пленуму
ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р., будь-які подані
учасниками процесу докази підлягають
оцінці судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи.

Статтею 129 Конституції України однією
із основних засад судочинства
визначено забезпечення доведеності
вини.

Відповідно до Цивільного кодексу
України цивільно-правова
відповідальність виникає лише за
наявності вини особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, а між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Отже, однією з підстав для виплати
страхового відшкодування потерпілому
(іншій особі, яка має право на отримання
відшкодування) є наявність в діях особи
вини.

Разом з тим, пунктом 3 частини другої
статті 11 ЦК України передбачено, що
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі є
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків.

Зобов'язання із заподіяння шкоди являє
собою цивільно-правове зобов'язання,
відповідно до якого потерпілий має
право вимагати від боржника (особи, що
заподіяла шкоду) цілковитого
відшкодування протиправно заподіяної
шкоди шляхом відшкодування збитків.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(стаття 33 Господарського
процесуального кодексу України).

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення»
встановлено, що господарським судам
слід виходити з того, що рішення може
ґрунтуватись лише на тих доказах, які
були предметом дослідження і оцінки
судом. При цьому необхідно мати на
увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні
докази підлягають оцінці у їх
сукупності і жодний доказ не має для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

При вирішенні даного спору суд
враховує роз'яснення Вищого
господарського суду України від 01.04.94 р.
N 02-5/215 "Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" в яких
зазначається про розподіл між
сторонами обов'язку доказування, тобто
визначення, які юридичні факти повинен
довести позивач або відповідач.

Виходячи з цього, позивач повинен
довести, що шкода заподіяна
працівником відповідача під час
виконання ними своїх трудових
(службових) обов'язків, безпосередній
причинний зв'язок між правопорушенням
та заподіянням шкоди і розмір
відшкодування.

А на відповідача покладено тягар
доказування того, що в діях його
працівника відсутня вина у заподіянні
шкоди.

При дослідженні наданих сторонами у
справі доказів суд дійшов висновку про
недоведеність вини ОСОБА_3 в
пошкодженні автомобіля «Toyota Avensis»,
державний номер НОМЕР_2, оскільки
Висновок ДІМ ТВМ-4 Шевченківського РУ
ГУМВС України в м. Києві від 07.08.013, на
який посилається позивач, не є належним
і допустимим доказом вини ОСОБА_3
Більше того, Висновок був складений
співробітником Шевченківського РУГУ
МВС України без виїзду на місце
пригоди, без огляду пошкодженого
транспортного засобу лише зі слів
ОСОБА_4 (водій автомобіля «Toyota Avensis») та
ОСОБА_3

Суд зазначає, що страховик може
пред'явити вимогу до особи,
відповідальної за завдані збитки,
тобто така особа повинна бути саме
суб'єктом відповідальності. Це означає,
зокрема, що в даному випадку мають бути
в наявності необхідні умови
притягнення такої особи до
відповідальності (протиправна
поведінка, шкода, причинний зв'язок,
вина (крім випадків, коли
відповідальність настає незалежно від
вини).

Відтак, за недоведеності належними та
допустимими доказами протиправної
поведінки і вини охоронця відповідача,
що спричинило пошкодження
транспортного засобу «Toyota Avensis»,
державний номер НОМЕР_2, суд прийшов до
висновку, що позивач не набув права
регресу щодо відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що вина ОСОБА_3 у завдані
шкоди власнику автомобіля «Toyota Avensis»,
державний номер НОМЕР_2 внаслідок
події, що сталась 05.08.13, позивачем не
доведена, а тому у відповідача
відсутній обов'язок компенсувати суму
страхового відшкодування в порядку
регресу Приватному акціонерному
товариству «Просто-страхування».

Судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1 827,00 грн. відповідно до
положень статті 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.03.2014 р.

Суддя
Л.Г. Пукшин