м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1055/14 20.03.14

За позовомІнспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1прознесення
самочинного будівництва

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Павлишин М.М.від
відповідача ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві звернулась до
Господарського суду міста Києва з
позовом про зобов'язання Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 привести
нежитлову будівлю на АДРЕСА_1 до
попереднього стану шляхом знесення
надбудови першого поверху.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
наслідками проведення позивачем
позапланової перевірки було
встановлено, що відповідачем
експлуатується будівля - заклад
громадського харчування ресторан
«ІНФОРМАЦІЯ_1» після самовільно
проведених робіт з реконструкції
приміщень громадських вбиралень, без
прийняття її в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку.
Оскільки приписи Інспекції про
усунення порушень вимог законодавства
відповідачем виконано не було, позивач
вказує на наявність підстав для
зобов'язання привести будівлю в
попередній стан шляхом знесення
надбудови.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/1055/14
та призначено розгляд справи на 19.02.2014.

В судових засіданнях 19.02.2014 та 06.03.2014
оголошувалась перерва до 06.03.2014 та
20.03.2014 відповідно.

В судове засідання, призначене на 20.03.2014
представник позивача з'явився, позовні
вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позову заперечив.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.10.2011 Інспекцією проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил
гр. ОСОБА_1, ТОВ «Альбіоні компані» на
об'єкті будівництва: АДРЕСА_1, про що
складено акт перевірки від 28.10.2011.

В акті вказується, що в ході проведення
перевірки Інспекцією було встановлено
порушення вимог містобудівного
законодавства, а саме: експлуатація
будівлі - закладу громадського
харчування ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1»
ТОВ «Альбіоні компані» після
самовільно проведених будівельних
робіт з реконструкції приміщень
громадських вбиралень, без прийняття
її в експлуатацію у встановленому
законодавством порядку, чим порушено
вимоги ч. 8 ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», п. 12 «Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №
461.

За результатами перевірки ФОП ОСОБА_1
було видано припис від 28.10.2011, яким
заборонено експлуатацію
будівлі-закладу громадського
харчування ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» на
території скверу на АДРЕСА_1 до
усунення порушень.

В подальшому, приписом від 23.12.2011,
виданим за результатами проведення
перевірки на об'єкті - будівля-заклад
громадського харчування ресторану
«ІНФОРМАЦІЯ_1» на території скверу на
АДРЕСА_1 було висунуто відповідачу
вимогу в термін до 23.01.2012 привести
приміщення громадських вбиралень на
АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом
знесення надбудови першого поверху
(загальною площею 330,8 кв.м).

За результатами перевірки, проведеної
11.04.2012, Інспекцією було встановлено, що
вимоги припису від 23.12.2011 відповідачем
виконано не було, що відображено в акті
перевірки від 11.04.2012, та видано припис
від 11.04.2012 з вимогою в місячний термін
виконати вимоги припису від 23.12.2011.

Спір у справі виник у зв'язку з
невиконанням відповідачем у
добровільному порядку приписів
Інспекції від 28.11.2013 про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил, у
зв'язку з чим позивач вказує на
наявність підстав для зобов'язання
відповідача до вчинення дій в судовому
порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивач
стверджує, що відповідачем самовільно
без належним чином оформленої
дозвільної документації було
проведено будівельні роботи з
реконструкції приміщень громадських
вбиралень та здійснена надбудова
першого поверху загальною площею 330,8
кв.м. Крім того, за твердженням позивача
наведений об'єкт експлуатуються
відповідачем без прийняття в
експлуатацію. Відтак, з посиланням на
положення ст. 376 Цивільного кодексу
України позивач вказує на наявність
підстав для зобов'язання відповідача
знести самочинно збудований об'єкт.

Однак, доводи відповідача про
наявність підстав для зобов'язання
відповідача знести спірний об'єкт
будівництва судом відхиляються з
огляду на наступне.

За змістом ст. 376 Цивільного кодексу
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

В той же час, підстави та умови для
застосування таких правових наслідків
самочинного будівництва як знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна передбачено нормами ч. 7 ст. 376
Цивільного кодексу України, згідно з
якими у разі: 1) істотного відхилення
від проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
2) істотного порушення будівельних норм
і правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову; якщо проведення такої
перебудови є неможливим або особа, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення, таке
нерухоме майно за рішенням суду
підлягає знесенню за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво.

За визначенням, що міститься у ст. 1
Закону України «Про будівельні норми»
будівельні норми - це затверджений
суб'єктом нормування підзаконний
нормативний акт технічного характеру,
що містить обов'язкові вимоги у сфері
будівництва, містобудування та
архітектури.

Під істотним порушенням будівельних
норм і правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.

Законодавець у наведених другій та
третій підставах визначення
збудованого нерухомого майна, як
самочинного (ч. 1 ст. 376 Цивільного
кодексу України), відокремив істотні
порушення забудовником будівельних
норм чи правил як самостійну ознаку
самочинності на відміну від здійснення
будівництва без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, розмежувавши
таким чином можливі процедурні
порушення, що є суттєвими для
виникнення права на забудову,
можливості подальшого введення майна в
експлуатацію та його експлуатації за
призначенням (відсутність дозволу,
затвердженого проекту) та
конструктивні, санітарні чи інші
недоліки самого будівництва, зведеного
об'єкта (всупереч вимогам, викладеним у
будівельних нормах та правилах, що
спричиняє небезпеку при існуванні
такого об'єкта) або відхилення
спорудженого об'єкта від проекту, що
суперечить суспільним інтересам чи
порушує права третіх осіб.

Аналогічна правова позиція наведена в
постанові Вищого господарського суду
України від 11.02.2014 у справі № 5011-11/4098-2012.

Водночас, позивачем не наведено (та
належними і допустимими доказами не
доведено), які конкретно будівельні
норми і правила було порушено при
здійсненні реконструкції спірного
об'єкта та в чому полягає істотність
цих порушень як підстав для
застосування ч. 7 ст. 376 Цивільного
кодексу України.

Також суд відзначає, що за змістом ч. 7
ст. 376 Цивільного кодексу України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
у разі виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису. У
разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

Отже, за змістом наведених положень
законодавства, суб'єктом, якого може
бути зобов'язано здійснити відповідну
перебудову, є виключно особа, яка
здійснила (або здійснює) будівництво
об'єкта самочинного будівництва.

Однак, жодних доказів того, що
будівельні роботи з реконструкції
приміщень громадських вбиралень та
здійснення надбудови першого поверху
загальною площею 330,8 кв.м здійснено
саме відповідачем - Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 матеріали
справи не містять, а відповідачем даний
факт заперечується.

Більш того, як свідчать матеріали
справи, нежилі приміщення кафе з № 1 по
№ 20, І,ІІ (в літ. А) першого поверху,
розташовані по АДРЕСА_1, загальною
площею 330,80 кв.м. були придбані
відповідачем у власність на підставі
договору купівлі-продажу нежилих
приміщень від 13.10.2007, укладеного між
Закритим акціонерним товариством
«Мілан» та ОСОБА_1.

В свою чергу, право власності за ТОВ
«Мілан» було визнано рішенням
третейського суду при товарній біржі
«Сан вест» від 16.12.2006 (на виконання
якого ухвалою Господарського суду
Харківської області від 29.01.2007 було
видано наказ).

В матеріалах справи наявні копії
технічних документів з
інвентаризаційної справи за адресою
АДРЕСА_1, виконану станом на 2011 р.
Вказана документація була надана
позивачу на його запит в січні 2012 р.
Комунальним підприємством «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна».

З наведеної технічної документації
вбачається, що загальна площа
приміщень з № 1 по № 20, І,ІІ (в літ. А)
першого поверху, розташованих по
АДРЕСА_1, становить 330,8 кв. м.

При цьому, аналогічні дані щодо площі
відповідних приміщень міститься у
технічному паспорті на нежитловий
будинок, виготовленому Комунальним
підприємством «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» станом на 27.01.2012.

Тобто загальна площа приміщень,
придбаних відповідачем у 2007 році,
станом на момент проведення перевірки
не змінилась та становила 330,80 кв.м.

Наведене спростовує доводи про те, що
відповідна реконструкція на спірному
об'єкті будівництва проводилась саме
відповідачем.

Отже, позивачем у встановленому
законодавством порядку не доведено
факту, що саме Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 здійснив
реконструкцію (в тому числі виступав
замовником відповідних будівельних
робіт) нежитлової будівлі на АДРЕСА_1
шляхом здійснення надбудови першого
поверху загальною площею 330,80 кв.м.

Відтак, з огляду на те, що по-перше,
позивачем не доведено факту наявності
істотного порушення будівельних норми
і правил при здійсненні реконструкції
спірного об'єкта, які в розумінні ст. 376
Цивільного кодексу України можуть бути
підставою для зобов'язання проведення
перебудови або знесення об'єкта
самочинного будівництва, а по-друге, за
змістом ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу
України суб'єктом, якого за наявності
визначених законодавством підстав
може бути зобов'язано провести
перебудову, є особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, а матеріалами
справи спростовується, що
реконструкцію будівлі за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом здійснення надбудови,
здійснено саме відповідачем, вимоги
позивача про зобов'язання відповідача
привести відповідну будівлю у
попередній стан шляхом знесення
надбудови задоволенню не підлягають.

Стосовно посилань позивача на
порушення відповідачем вимог ч. 8 ст. 39
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», п.12 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.ю04.2011 №461 суд відзначає, що
належними та допустимими доказами
факту експлуатації спірного об'єкта
без введення його в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку
відповідач не спростував. Проте дана
обставина не може виступати
самостійною підставою для зобов'язання
особи провести відповідну перебудову
відповідно до положень ст. 376
Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 25.03.2014.

Суддя
Ю.М. Смирнова