ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р.Справа № 922/5276/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові МГУ
Міндоходів, м. Харків до Публічного
акціонерного товариства "АКБ "Базис", м.
Харків 3-я особа, не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Національний
банк України, м. Київ про визнання
кредиторських вимог за участю
представників:

позивача - Калініної О.О. (довіреність
№17/10/10-012 від 22 січня 2014 року)

відповідача - Колесник Л.О. (довіреність
№06/245 від 30 січня 2013 року)

3-ої особи - Зінченка Ю.В. (довіреність
б/н від 15 червня 2012 року)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Спеціалізована державна
податкова інспекція з обслуговування
великих платників у м. Харкові МГУ
Міндоходів, звернувся до
господарського суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"АКБ "Базис" (надалі - відповідач), в
якому просить суд визнати незаконними
дії ліквідатора ПАТ "АКБ "Базис", щодо
неакцептування та не включення до
переліку акцептованих вимог для їх
затвердження Національним банком
України, документально підтверджених,
грошових вимог СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ
Міндоходів до боржника на загальну
суму 4468617,57 гривень; зобов'язати
ліквідатора ПАТ "АКБ "Базис"
акцептувати та включити до переліку
акцептованих вимог для їх затвердження
Національним банком України,
документально підтверджених, грошових
вимог СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ
Міндоходів до боржника на загальну
суму 4468617,57 гривень (з урахуванням
прийнятої ухвалою господарського суду
Харківської області від 15 січня 2014 року
заяви позивача про уточнення позовних
вимог).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 25 грудня 2013
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 15
січня 2014 року.

17 лютого 2014 року автоматизованою
системою документообігу
господарського суду Харківської
області справу призначено для розгляду
судді Жигалкіну І.П. на підставі
розпорядження керівника апарату суду
Панасенко І.В. за №189.

До господарського суду Харківської
області 18 лютого 2014 року від
представника відповідача надійшла
заява (вх. №129), відповідно до якої
просить суд відмовити у задоволенні
позовних (уточнених) вимогах у повному
обсязі та зупинити провадження у
справі №922/5276/13 до вирішення справи
№820/2773/13-а у суді касаційної інстанції.
Надана представником відповідача
заява була прийнята судом до розгляду,
досліджена та долучена до матеріалів
справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 лютого 2014
року розгляд заяви відповідача про
зупинення провадження у справі
залишено у наступне судове засідання
та розгляд справи відкладено на 04
березня 2014 року.

На підставі розпорядження керівника
апарату господарського суду
Харківської області від 03 березня 2014
року №386, у зв'язку хворобою судді
Жигалкіна І.П., призначено повторний
автоматичний розподіл справи.
Автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Харківської області справу призначено
для розгляду судді Бринцеву О.В.

До господарського суду Харківської
області 04 березня 2014 року від позивача
надійшло уточнення до позовної заяви
(вх. №7409), відповідно до яких просить
суд прийняти уточнення до позовної
заяви в частині збільшення суми
неакцептованого та не включеного до
переліку акцептованих вимог для їх
затвердження Національним банком
України, податкового боргу у
загальному розмірі - 4599955,05 гривень;
визнати незаконними дії ліквідатора
ПАТ «АКБ Базис», щодо неакцептування та
не включення до переліку акцептованих
вимог для їх затвердження Національним
банком України, документально
підтверджених, грошових вимог СДПІ ОВП
у м.Харкові МГУ Міндоходів до боржника
на загальну суму 4599955,05 гривень та
зобов'язати ліквідатора ПАТ «АКБ
Базис» акцептувати та включити до
переліку акцептованих вимог для їх
затвердження Національним банком
України, документально підтверджених,
грошових вимог СДПІ ОВП у м.Харкові МГУ
Міндоходів до боржника на загальну
суму 4599955,05 гривень.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04 березня 2014
року було відкладено розгляд справи на
24 березня 2014 року. Також, відповідною
ухвалою була прийнята заява позивача
про збільшення розміру позовних вимог
(акцептування 4599955,05 гривень) та
продовжено розгляд справи з
урахуванням цієї заяви.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні підтримав надану
заяву про зупинення провадження у
справі та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні проти відповідної
заяви відповідача заперечував.

Представник 3-ої особи у відкритому
судовому засіданні проти відповідної
заяви відповідача не заперечував.

Суд, розглянувши вищевказану заяву
відповідача, зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року за №18, п.3.16. статтею 79 ГПК
встановлено вичерпний перелік підстав
зупинення провадження у справі.
Зупинення провадження у справі з інших
підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої
статті 79 ГПК господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи,що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частина друга -
четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

З урахуванням викладеного, враховуючи
можливість суду самостійно встановити
усі необхідні обставини справи, та
встановивши, що справа, на яку
посилається відповідач, не вплине на
оцінку доказів у даній справі, суд не
вбачає правових підстав для її
задоволення, а тому відмовляє у
задоволенні відповідної заяви.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 24 березня 2014 року
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 24 березня 2014 року
частково заперечує проти позову.

Представник 3-ої особи у відкритому
судовому засіданні 24 березня 2014 року
повністю заперечує проти позову, з
підстав викладених у наданому 28 лютого
2014 року відзиві на позовну заяву.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін та третьої особи,
встановив наступне.

Національним банком України 15 квітня
1992 року було зареєстровано Комерційний
банк "Базис", про що зроблено запис №103 у
Державному реєстрі банків.

Місцезнаходження головного офісу - м.
Харків, вул. Сумська, 13.

22 вересня 1995 року назву банку змінено
на - Акціонерний комерційний банк
"Базис", адреса: м. Харків, вул. Сумська,
88.

29 вересня 2009 назву банку змінено на -
Публічне акціонерне товариство "АКБ
"Базис".

Банківська ліцензія №34 від 20 жовтня 2011
року видана Національним банком
України (далі - Національний банк),
надавала право ПАТ "АКБ "Базис" (надалі -
Банк) здійснювати банківську
діяльність.

Генеральна ліцензія на здійснення
валютних операцій від 20 жовтня 2011 року
№34 та додаток до неї надавали право
Банку здійснювати валютні операції.

Враховуючи порушення банком вимог
банківського законодавства та
нормативно-правових актів
Національного банку України,
постановою Правління Національного
банку України від 23 серпня 2012 року №357
прийняло рішення відкликати з 28 серпня
2012 року банківську ліцензію,
ініціювати процедуру ліквідації Банку
і призначити ліквідатором Банку
службовця Національного банку України
Ладоненко Віру Миколаївну
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) (далі -
Банк).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 30 жовтня 2012
року по справі №5023/4456/12 підтверджено
відповідність застосування процедури
ліквідації відповідача з боку
Національного банку України вимогам
Закону України "Про банки і банківську
діяльність".

Інформація Національного банку щодо
прийнятого ним рішення про відкликання
у Банку банківської ліцензії та
ініціювання процедури ліквідації
Банку опублікована в газеті "Урядовий
кур'єр" від 30 серпня 2012 року за №155.

Інформація ліквідатора щодо прийняття
вимог кредиторів Банку опублікована в
газеті "Голос України" від 30 серпня 2012
року за №161.

30 вересня 2013 року позивачем на адресу
Банку було направлено заяву (вих.
№2935/10/10-012) з вимогами до боржника.
Ліквідатор Банку, в свою чергу, листом
№01/2167 від 30 жовтня 2013 року повідомив
позивача про неможливість акцептувати
вказані вимоги, посилаючись на
передбачений нормами чинного
законодавства порядок внесення
відповідних змін до реєстру, оскільки,
на момент звернення позивача із
відповідними вимогами, вже було
розпочато ліквідаційну процедуру ПАТ
"АКБ "Базис".

Звертаючись до суду з даним позовом про
акцептування кредиторських вимог СДПІ
з обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів до Банку на
загальну суму 4599955,05 гривень та
включення їх до акцептованих вимог для
затвердження Національним банком
України, позивач зазначив, що заявляє
вимоги до боржника за несплачені
самостійно узгоджені грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість та орендної плати за землю з
юридичних осіб.

Таким чином, на момент звернення
позивача із даним позовом до
господарського суду, сплати
вищевказаних грошових зобов'язань за
період з листопада 2012 року по липень 2013
року не відбулося, що і стало підставою
для звернення позивача з відповідним
позовом до господарського суду.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Щодо акцептування позовних вимог зі
сплати податку на додану вартість та
орендну плату за землю з юридичних осіб
у сумі 4594548,51 гривень, суд зазначає
наступне.

За приписами ч. 4 ст. 110 Цивільного
кодексу України особливості
ліквідації банків встановлюються
Законом України „Про банки і
банківську діяльність".

Так ч. 1 ст. 1 даного Закону (в редакції
чинній на момент виникнення даних
правовідносин) визначає структуру
банківської системи, економічні,
організаційні і правові засади
створення, діяльності, реорганізації і
ліквідації банку.

Згідно ч. 3 ст. 88 цього Закону (в редакції
чинній на момент виникнення даних
правовідносин), законодавство України
про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом
при розгляді судом справи про визнання
банку неплатоспроможним
застосовується в частині, що не
суперечить нормам цього Закону. Отже,
вказаний Закон є спеціальним, яким
врегульовані відносини, що виникають в
процедурі ліквідації банку, інші
законодавчі норми можуть бути
застосовані в частині, що не суперечать
йому.

Приписи п.8 ст.91, положення абз.25 ст.2
спеціального Закону України "Про банки
та банківську діяльність", в редакції
на той час, слід розглядати у
взаємозв`язку з нормами статей 2, абз.27,
89,92,93, 96 цього ж Закону, якими визначено,
що ліквідаційна маса складається з
усіх видів майнових активів (майно та
майнові права банку), які належать йому
на праві власності на день відкриття
ліквідаційної процедури та виявлені в
ході ліквідації; з відкликанням
банківської ліцензії та призначенням
ліквідатора банку строк виконання всіх
його грошових зобов'язань, в т.ч.
зобов'язань по сплаті податків та
зборів вважається таким, що настав;
кредитори, без винятків щодо
податкових органів, мають право
подавати заяви про майнові вимоги до
банку ліквідатору в місячний строк з
дня публікації оголошення про
відкриття процедури ліквідації; до
повноважень ліквідатора серед інших
визначено формування ліквідаційної
маси, за рахунок якої ліквідатор у
визначеній черговості задовольняє
своєчасно заявлені вимоги кредиторів,
які виникли станом на день відкриття
ліквідаційної процедури, внесені до
реєстру вимог кредиторів; ліквідатор
припиняє прийняття вимог кредиторів
після закінчення одного місяця з дня
опублікування оголошення про початок
ліквідаційної процедури, протягом
трьох місяців з дня публікації
оголошення про початок ліквідаційної
процедури визначає суму
заборгованості кожному кредитору та
відносить вимоги до певної черги
погашення, відхиляє вимоги у разі їх не
підтвердження, складає перелік
акцептованих ним вимог для
затвердження Національним банком
України, сповіщає кредиторів про
акцептування вимог; кредитори мають
право надіслати ліквідатору свої
заперечення щодо визнаних ним вимог
протягом одного місяця з дня отримання
повідомлення та звернутися до суду зі
скаргою на дії ліквідатора; вимоги,
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання,
ліквідатором не розглядаються і
вважаються погашеними.

Частиною 1 статті 91 Закону України "Про
банки та банківську діяльність" (в
редакції чинній на момент виникнення
даних правовідносин) з дня прийняття
рішення про відкликання ліцензії та
призначення ліквідатора: банківська
діяльність банку завершується
закінченням технологічного циклу
конкретних операцій у разі, якщо це
сприятиме збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси.

Частиною 2 статті 96 цього закону,
встановлено, що оплата витрат,
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури, здійснюється
позачергово протягом усієї процедури
ліквідації банку в межах кошторису
витрат, затвердженого Національним
банком України. До цих витрат, зокрема,
належать: оплата державного мита;
витрати на опублікування оголошення
про ліквідацію банку; витрати на
публікацію інформації про порядок
продажу майна банку; витрати
ліквідатора, пов'язані з утриманням і
збереженням активів банку; витрати на
оцінку та продаж майна; витрати на
проведення аудиту; витрати на оплату
роботи ліквідатора (включаючи
залучених для забезпечення здійснення
повноважень ліквідатора осіб); витрати
на виплату вихідної допомоги
звільненим працівникам банку; оплата
кредиту, отриманого для виплати
вихідної допомоги. Майно банку, що є
предметом застави, включається до
складу ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
позачергового задоволення вимог
заставодержателя. Заставодержатель
має право за погодженням з
ліквідатором здійснити реалізацію
заставленого майна у порядку,
встановленому чинним законодавством
або договором застави, та отримати
задоволення своїх вимог повністю або
частково. У разі недостатності коштів
від реалізації заставленого майна для
задоволення визнаних ліквідатором
кредиторських вимог заставодержателя
не задоволені вимоги підлягають
задоволенню в порядку черговості,
встановленої цим Законом. Вимоги
кожної наступної черги
задовольняються в міру надходження на
рахунок коштів від продажу майна банку
після повного задоволення вимог
попередньої черги.

Законодавство України про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом при розгляду
судом справи про визнання банку
неплатоспроможним застосовується в
частині, що не суперечить нормам Закону
України про банки. При цьому єдиним
питанням, що приймається до розгляду
судом у справі про ліквідацію банку є
висновок Національного банку України
щодо доцільності ліквідації банку та
відповідність застосування процедури
ліквідації з боку Національного банку
України вимогам Закону про банки.

Згідно з п.7.3 глави 7 розділу VІ
Положення про застосування заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою правління НБУ №369 від 28
серпня 2001 року, з дня отримання рішення
про своє призначення ліквідатор
зобов'язаний уживати заходів щодо
ефективної ліквідації банку та
максимального задоволення вимог
кредиторів відповідно до своїх
повноважень, законодавства України, у
тому числі цього Положення. З метою
забезпечення ліквідаційної процедури
ліквідатор відкриває накопичувальний
рахунок банку в територіальному
управління Національного банку
України в Операційному управлінні
Національного банку України.

Пунктом 6.3 глави 6 розділу VI Положення
№369, ліквідатор здійснює витрати на
ліквідацію банку за рахунок коштів
банку в межах кошторису витрат
ліквідатора, а пунктом 6.10 глави 6
розділу VI цього Положення встановлено
обов`язок ліквідатора використовувати
кошти ліквідаційної маси на
задоволення вимог кредиторів банку та
забезпечення ліквідаційної процедури.

Таким чином, кошти які надходять на
накопичувальний рахунок банку, не є
доходом в розумінні чинного
законодавства України, за їх рахунок
утворюється ліквідаційна маса для
задоволення вимог кредиторів по
зобов`язанням, що виникли станом на
день відкриття ліквідаційної
процедури, здійснюється оплата витрат
ліквідатора для проведення
ліквідаційної процедури.

Крім того, відповідно до абз.2 п.9.3 глави
9 Положення ліквідатор зобов'язаний
вживати заходів щодо максимального
задоволення вимог кредиторів,
зобов'язання по яким виникли до
відкриття ліквідаційної процедури, в
даному випадку до 28 серпня 2012 року.

Для здійснення процедури ліквідації
банку оплата витрат здійснюється
позачергово в межах затвердженого
Національним банком України кошторису
витрат, вичерпний перелік яких містить
частини 2 статті 96 Закону про банки,
тобто до реєстру вимог кредиторів
вимоги по поточним зобов'язанням, що
виникають в межах ліквідаційної
процедури, не включаються. Інші поточні
зобов'язання банку в процедурі
ліквідації, в тому числі податкові,
діючим законодавством не передбачені.

Крім того, Податковий кодекс України не
регулює питання погашення податкових
зобов'язань чи стягнення податкового
боргу з осіб, на які поширюються норми
розділу V "Тимчасова адміністрація та
ліквідація банків" Закону України "Про
банки та банківську діяльність", проте
зазначені норми чинного законодавства
не звільняють юридичні особи, які
знаходяться у процедурі ліквідації,
від обов'язку надавати податкову
звітність.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що акцептування поточних вимог
позивача у сумі 4594548,51 гривень в
ліквідаційній процедурі банку є
безпідставним та таким, що суперечить
інтересам конкурсних кредиторів банку
та нормам чинного законодавства.

Щодо акцептування позовних вимог зі
сплати 5406,54 гривень пені за несплату
орендної плати за землю з юридичних
осіб, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, з дня прийняття рішення
про відкликання ліцензії та
призначення ліквідатора припиняється
нарахування процентів, неустойки
(штрафу, пені) та інших економічних
санкцій по всіх видах заборгованості
банку.

Таким чином, нарахування штрафних
санкцій позивачем відповідачу в
період дії мораторію, є неправомірним,
а тому суд відмовляє повністю у
задоволенні відповідних позовних
вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного та ст. 110
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 88,
89, 91, 92, 96 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", керуючись
ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 31 березня 2014
року.

Суддя О.В. Бринцев

Справа №922/5276/13