ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р.
Справа № 914/4665/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Давид Л.Л.

розглянув апеляційну скаргу
державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» від 11.02.14р.
№ЦХП-20/795

на рішення господарського суду
Львівської області від 04.02.2014р.

у справі № 914/4665/13

за позовом державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач», м.Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація КРТ»

про визнання договору недійсним

за участю представників:

- від позивача - не з'явився,

- від відповідача - Костур Р.Б.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 04.02.2014р. у справі
№914/4665/13 (суддя Бортник О.Ю.) відмовлено
в задоволенні позовних вимог
державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» (надалі - ДП
«Укрзалізничпостач») до товариства з
обмеженою відповідальністю надалі -
ТзОВ) «Корпорація КРТ» про визнання
недійсним договору поставки від
16.12.2011р. №ЦХП-05-00512-01.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
не довів суду наявності обставин, з
якими ст.215 ЦК України пов'язує
недійсність правочину, а чинним
законодавством України не передбачено,
що недодержання сторонами письмової
форми договору поставки має наслідком
його недійсність. Крім того, в
матеріалах справи відсутні докази
використання відповідачем
факсимільного підпису.

Дане рішення оскаржив позивач,
оскільки вважає, що воно не ґрунтується
на всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні всіх обставин справи, у
зв'язку з чим просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким визнати недійсним
договір поставки від 16.12.2011р.
№ЦХП-05-00512-01. Обґрунтовуючи свою
позицію, скаржник зазначив, що, на його
думку, спірний договір підписаний зі
сторони відповідача керівником із
застосування факсимільного підпису, що
є підставою для визнання договору
недійсним на підставі ст.ст. 639, 207, 208 ЦК
України.

Заперечуючи вимоги апеляційної скарги,
відповідач подав відзив, в якому просив
рішення місцевого господарського суду
залишити без змін, а також зазначив, що
спірний договір сторонами виконувався,
на його підставі відбувалась поставка
продукції та оплата коштів. Разом з тим,
ст.218 ЦК України передбачено, що
недодержання сторонами письмової
форми правочину (а саме так слід
трактувати недотримання вимоги щодо
використання факсимільного підпису),
не має наслідком його недійсності, а
ст.204 ЦК України встановлено презумпцію
правомірності правочину.

Позивач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення ухвали суду
від 03.03.2014р. за його адресою (а.с. 16, том 2).
Оскільки в справі достатньо матеріалів
для розгляду апеляційної скарги по
суті, за відсутності клопотань про
відкладення розгляду справи, судова
колегія вважає за можливе розглядати
апеляційну скаргу без представника
позивача.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

16.12.2011р. між ДП «Укрзалізничпостач»
(покупець) та ТзОВ «Корпорація КРТ»
(постачальник) було укладено договір
поставки №ЦХП-05-00512-01 (надалі - договір),
за умовами якого постачальник
зобов'язувався поставити та передати у
власність покупця, а останній прийняти
та оплатити продукцію, найменування,
марка й кількість якої вказується в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору, на умовах, що
викладені в цьому договорі (а.с. 10-12, том
1). Специфікацією №1 до договору
визначено найменування, код, кількість
та вартість продукції, яка підлягала
передачі за вказаним договором (а.с. 13,
том 1). Додатковими угодами №1 від
07.07.2012р. та №2 від 27.07.2012р. сторони внесли
зміни до умов договору в частині
доповнення відомостей про банківські
реквізити покупця (а.с. 15, 16, том 1).

Матеріали справи свідчать про те, що
договір сторонами фактично
виконувався: відповідач відвантажував
позивачу продукцію, а останній її
приймав, про що свідчать наявні в
матеріалах справи накладні на
відвантаження товарів, акти
прийому-передачі продукції, реєстр
поставок та оплат і акт звірки поставок
та розрахунків між сторонами (а.с. 41-247,
том 1).

Стверджуючи, що підпис на договорі від
імені відповідача вчинено за допомогою
факсиміле, ДП «Укрзалізничпостач»
звернулося до суду з позовом у даній
справі. Позов обґрунтований тим, що в
силу чинного законодавства вчинення
такого виду підпису можливе лише в
певних випадках, зокрема, у випадку
досягнення згоди про це сторонами з
відображенням його зразка. Такої згоди
сторонами не було досягнуто, відтак, на
переконання позивача, спірний договір
слід визнати недійсним.

Судова колегія, заслухавши пояснення
відповідача, оцінивши подані сторонами
докази на відповідність їх фактичним
обставинам і матеріалам справи, вважає,
що підстави для задоволення
апеляційної скарги та, відповідно,
скасування оскаржуваного рішення -
відсутні, з огляду на наступне:

Підставою недійсності правочину,
відповідно до статті 215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК
України, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства; 2)
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; 5) правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до статті 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою. Використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

З наведеної норми вбачається, що
порядок використання факсимільного
підпису при укладенні договору
належить до вимог щодо письмової форми
правочину, а відтак порушення цього
порядку, зокрема, використання
факсиміле за відсутності письмової
згоди сторін, є порушенням письмової
форми правочину.

При цьому, зазначена норма, хоча і
визначає певні вимоги до письмової
форми правочину, але не встановлює
наслідки її недотримання у вигляді
недійсності угоди, що узгоджується з
приписами ст. 215 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 218
ЦК України недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Статтею 204 ЦК України визначено
презумпцію правомірності правочину, а
саме, правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

У пункті 3.1. постанови пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013р. роз'яснено, що в разі
недотримання сторонами письмової
форми правочину для з'ясування факту
його вчинення та змісту слід виходити з
приписів частини другої статті 205 ЦК
України; поведінка сторін, що засвідчує
їхню волю до настання відповідних
правових наслідків, може доводитися
письмовими доказами та поясненнями
сторін. Недодержання форми правочину,
якої вимагає закон, тягне за собою
недійсність правочину лише у разі, коли
це прямо передбачено законом, зокрема,
статтями 547, 981, 1055, 1059, 1107 ЦК України. У
зазначених випадках правочин є
нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 640
ЦК України договір є укладеним з
моменту одержання особою, яка
направила пропозицію укласти договір,
відповіді про прийняття цієї
пропозиції. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК
України, якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи, між
сторонами виникли правовідносини з
приводу поставки продукції на підставі
договору поставки в силу пункту 1
частини 2 ст. 11 ЦК України.

Факт укладення та виконання спірного
договору підтверджується вчиненими
сторонами діями: поставкою продукції
відповідачем, прийняттям цієї
продукції позивачем та частковою
оплатою ним поставленої продукції.
Крім того, зазначений договір зі
сторони ТзОВ «Корпорація КРТ» містить
підпис директора ОСОБА_3 а також
засвідчений печаткою підприємства.

Колегія суддів погоджується із судом
першої інстанції в тому, що скаржником
жодним доказом не доведено
використання відповідачем
факсимільного підпису керівника при
укладенні спірного договору. Більше
того, на вимогу суду першої інстанції
позивач не подав для огляду оригінали
доказів, долучених до позовної заяви,
завдяки чому міг би підтвердитись чи
спростуватись факт використання
факсимільного підпису.

Також, колегія суддів вважає вірним
висновок про те, що з візуального
огляду наявних у матеріалах справи
доказів вбачається, що зображення
підписів ОСОБА_3 на договорі поставки,
специфікації № 1, договорі про
неустойку відрізняються за зовнішнім
виглядом (нахилом, виглядом окремих
елементів тощо).

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що з врахуванням факту виконання
сторонами договору та недоведення
позивачем належними та допустимими
доказами факту використання
відповідачем факсимільного підпису,
відсутні підстави для задоволення
позову про визнання недійсним договору
поставки № ЦХП-05-00512-01 від 16.12.2011р.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судові витрати по апеляційній скарзі, в
порядку ст.49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 04.02.2014р. у справі
№914/4665/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
24.03.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Давид Л.Л.