ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" березня 2014 р.Справа № 916/3216/13

За позовом Заступника прокурора
Суворовського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради; Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

про стягнення 12904,36грн.

Суддя Гут С.Ф.

Представники:

від прокуратури: Доброжан Н.І.,
посвідчення №010038 від 17.10.2012р.;

від Одеської міської ради: не з'явився;

від Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради:
Смітюх В.В. згідно довіреності від
24.12.2013р. за № 0113/7292;

від відповідача: ОСОБА_5 згідно
довіреності від 16.04.2013р. за № 684.

СУТЬ СПОРУ: Заступник прокурора
Суворовського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради та Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради, звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до відповідача
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, в
якій просить стягнути з відповідача
суму заборгованості у розмірі 12904,36грн.,
з яких заборгованість по орендній
платі - 3822,31грн., неустойка - 8861,02грн.,
пеня 221,03грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.11.2013р. порушено
провадження у справі №916/3216/13.

20.01.2014р. відповідач надав відзив на
позовну заяву (вх.ГСОО№1431/14 від
20.01.2014р.), відповідно до якого проти
позову заперечує, з наступних підстав:
з позовної заяви вбачається, що
прокуратурою Суворовського району за
дорученням прокуратури м.Одеси було
проведено перевірку за матеріалами про
стягнення заборгованості з орендної
плати та пені з відповідача. Однак, з
листа прокуратури м. Одеси від 16.10.2013р.
№13322 вих. 13 вбачається, що прокуратура
м. Одеси не доручала позивачу проводити
прокурорську перевірку, а відразу
вирішити питання про звернення до суду.
З матеріалів справи вбачається, що
прокуратура Суворовського району
перевірку не проводила, або ж ця
перевірка була проведена неналежним
чином, оскільки відповідача у ході
перевірки навіть не було викликано до
прокуратури та не було надано
відповідачу надати свої пояснення щодо
перевірки, яка його стосується.
Відповідач вважає, що наданий
прокурором до суду договір оренди
нежитлового приміщення від 20.05.2011р. є
підробним, оскільки підпис на ньому від
імені відповідача ОСОБА_2 вчинено
невідомою особою. Також підробним є Акт
приймання - передачі приміщення від
20.05.2011р. з тих самих мотивів. ОСОБА_2 з
Департаментом комунальної власності
договір оренди нежитлового приміщення
не укладала і приміщення в оренду не
приймала. ОСОБА_2 наданий до суду
договір ат акт прийому-передачі
приміщення не підписувала. За таких
обставин у ОСОБА_2 перед Департаментом
комунальної власності не виникло
ніяких зобов'язань. Тому відповідач
вважає, що у діях посадових осіб
Департаменту комунальної власності є
ознаки кримінального правопорушення
щодо підробки договору оренди та акту
прийому-передачі приміщення, що є
підставою для витребування від
Департаменту оригіналів документів з
підписами, вчиненими від імені ОСОБА_2,
та направлення матеріалів до
прокуратури для організації
досудового розслідування. Також
вважає, що доказом підробки підписів у
договорі оренди та акті
прийому-передачі приміщення може бути
висновок судової почеркознавчої
експертизи, яка може бути призначена
судом у цій справі у випадку
бездіяльності органів прокуратури.
Щодо позовних вимог по стягненню
орендної плати та неустойки, то вважає
ці вимоги незаконними. ОСОБА_2 вказане у
позові приміщення не орендувала, ним не
користувалася, а тому не повинна
сплачувати орендну плату. Неустойка,
вказана у позові у розмірі 8861,02грн.,
договором оренди не передбачена, а тому
не може бути нарахована. Крім цього,
доводи позову про виселення ОСОБА_2 з
приміщення, вказаного у договорі
оренди, не відповідає дійсності. У
наданій до суду копії претензії від
08.05.2013р. вказано, що ОСОБА_2, було
виселено з приміщення згідно акту
державного виконавця від 26.02.2013р., а акт
державного виконавця, наданий до суду,
датований 14.03.2013р. У позові розрахунки
здійснені до 15.03.2013р. Отже, має місце
фальсифікація документів з боку
позивача. Крім того, у акті державного
виконавця вказано не про примусове
виселення ОСОБА_2, а про те, що вхід до
приміщення представив представник
Департаменту комунальної власності.
Отже, ключі від приміщення знаходилися
не у ОСОБА_2, а у Департамента
комунальної власності, що підтверджує
факт не передачі ОСОБА_2 приміщення і
факт того, що вона вказаним приміщенням
не користувалася. Під час виконавчих
дій ОСОБА_2 не була присутня, що
виключало можливість її примусового
виселення.

20.01.2014р. відповідач надав клопотання
(вх.ГСОО№2-199/14 від 20.01.2014р.), відповідно
до якого просить суд витребувати у
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради або від
прокуратури Суворовського району м.
Одеси оригінали договору оренди від
20.05.2011р. №8/30 та акту приймання-передачі
приміщення від 20.05.2011р., та призначити
судову почеркознавчу експертизу, на
вирішення якої поставити наступні
питання: підписи у договорі оренди від
20.05.2011р. №8/30 та акті приймання -передачі
приміщення від 20.05.2011р. від імені ОСОБА_2
виконані ОСОБА_2 чи іншою особою, на час
проведення експертизи провадження у
справі зупинити.

20.01.2014р. відповідач надав клопотання
(вх.ГСОО№1432/14 від 20.01.2014р.), відповідно
до якого оскільки позивачем заявлено
позов про стягнення з ОСОБА_2 коштів на
підставі договору оренди приміщення
від 20.05.2011р. №8/30 та акту
приймання-передачу приміщення від
20.05.2011р. Однак на думку відповідача,
вказаний вище договір та акт ОСОБА_2 не
підписувала, то може свідчити про
підробку вказаних документів. Згідно
ст. 90 ПІК України, Господарський суд,
виявивши при вирішенні господарського
спору порушення законності або
недоліки в діяльності підприємства,
установи, організації, державного чи
іншого органу. виносить окрему ухвалу.
Окрема ухвала надсилається
відповідним підприємствам, установам,
організаціям, державним та іншим
органам, посадовим особам, які несуть
відповідальність за ухилення від
виконання вказівок, що містяться в
окремій ухвалі, в порядку та розмірі,
передбачених частиною першою статті 119
цього Кодексу. Якщо при вирішенні
господарського спору господарський
суд виявить у діяльності працівників
підприємств та організацій порушення
законності, що містять ознаки
кримінального правопорушення,
господарський суд надсилає про цей
факт повідомлення прокурору або органу
досудового розслідування.
Господарський суд мас право зупинити
провадження у справі за клопотанням
сторони, прокурора, який бере участь в
судовому процесі, або за своєю
ініціативою у випадках: надсилання
господарським судом матеріалів
прокурору або органу досудового
розслідування. Оскільки позивачем
надано до суду документи, а саме
договір оренди та акт
приймання-передачі приміщення від
20.05.2011р., в яких зазначено, що вони
підписані ОСОБА_2, але вона цей факт
заперечує, то є підстави для
направлення повідомлення та
матеріалів до органів прокуратури для
організації проведення досудового
слідства за фактом підробки договору
оренди від 20.05.2011р. та акту
приймання-передачі приміщення від
20.05.2011р. У зв'язку з чим, відповідач
просить суд направити до органів
прокуратури повідомлення та матеріали
для проведення досудового
розслідування за фактом підробки
договору оренди від 20.05.2011р. №8/30 та акту
приймання-передачі приміщення від
20.05.2011р. та на час проведення досудового
розслідування провадження у справі
зупинити.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 20.01.2014р. відмовлено у
задоволенні клопотань про зупинення
провадження по справі та направлення
матеріалів справи до прокуратури
(вх.ГСОО№1432/14 від 20.01.2014р.) і про
призначення судової почеркознавчої
експертизи (вх.ГСОО№2-199/14 від 20.01.2014р.) в
порядку ст. ст. 38, 41 ГПК України та
задоволено клопотання представника
відповідача про продовження строку
розгляду справи №916/3216/13; строк
розгляду справи №916/3216/13 продовжено на
15 днів.

03.02.2014р. відповідач надав заяву(вх.№2616/14
від 03.02.14р.) про відвід судді, мотивуючи
упередженістю судді Брагіної Я.В. при
вирішенні справи №916/3216/13, оскільки
останньою відмовлено представнику
відповідача в задоволенні клопотань,
що, на думку представника відповідача,
створює перешкоди у доведенні тих
обставин, на які посилається
відповідач.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 03.02.2014р. відмовлено
представнику відповідача фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 в задоволенні
заяви про відвід судді Брагіній Я.В. у
справі № 916/3216/13; та заявлено самовідвід
суддею Брагіною Я.В. від розгляду
справи №916/3216/13 за позовом Заступника
прокурора Суворовського району м.
Одеси в інтересах держави в особі
Одеської міської ради в особі
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради до відповідача
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 12904,36грн.

Приймаючи до уваги те, що суддею
Брагіною Я.В. заявлено самовідвід від
розгляду справи №916/3216/13,
розпорядженням №10 від 04.02.2014р. було
призначено повторний автоматичний
розподіл справи, згідно якого справу
№916/3216/13 передано на розгляд судді
господарського суду Одеської області
Гут С.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 05.02.2014р. справу №916/3216/13 було
прийнято до провадження суддею
господарського суду Одеської області
Гут С.Ф. та призначено до розгляду у
судовому засіданні.

03.03.2014р. від прокуратури Суворовського
району надійшла заява (вхюГСОО№5290/14
від 03.03.2014р.) відповідно до якої, на
виконання вимог ухвали суду від 05.02.2014р.
щодо зобов'язання прокурора надати
суду письмові міркування стосовно
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи,
прокуратура Суворовського району м.
Одеси повідомляє про наступне: 21.11.2013р.
заступником прокурора Суворовського
району м. Одеси подано позов до
господарського суду Одеської області в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради в особі Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради до ФОП ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за оренду
комунального майна. Підставою для
звернення до суду з позовом стало
вивчення матеріалів звернення
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради з наданням
належним чином засвідчених копій
документів, вивченням яких
установлено, що факт оренди
відповідачем спірного приміщення
підтверджено рішенням господарського
суду Одеської області від 17.12.2012р.
прийнятим у справі №5017/3211/2012 про
розірвання договору оренди та
стягнення з відповідача
заборгованості за оренду комунального
майна та виселення. Представник ОСОБА_2
. що перебував під час розгляду справи
по суті позовні вимоги фактично визнав,
відзив на позов не надав. Також
установлено, що підпис від ім'я ОСОБА_2
на копії договору візуально співпадає
з підписом на копії її паспорту.
Експертиза у господарському
судочинстві - це дослідження експертом
на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явиш і процесів,
які містять обставини справи, що
перебуває у провадженні
господарського суду. Вона
призначається ухвалою господарського
суду лише у разі дійсної потреби у
спеціальних знаннях для встановлення
фактичних даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування. Недотримання
порядку призначення та проведення
судової експертизи має наслідком
затягування судового процесу і
призводить до порушення вимог статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
упродовж розумного строку. Крім того,
при оцінці висновку експертизи у
господарському судочинстві необхідно
виходити з того, що висновок експерта
не має заздалегідь встановленої сили і
переваг щодо інших доказів. На
звернення ОСОБА_2 до прокуратури
області та прокуратури району щодо
відкликання позову із суду, оскільки
вона не підписувала договір оренди
прокуратура району надала відповідь
від 25.02.2014р., що прокуратура району не
вбачає підстав для відкликання позову
та призначення у справі судової
почеркознавчої експертизи та
наполягатиме на розгляді справи. За
таких обставин, прокуратура району
наполягає на розгляді справи по суті і
категорично заперечує проти
задоволення клопотання ОСОБА_2 про
направлення матеріалів для проведення
судової почеркознавчої експертизи,
оскільки така позиція відповідача
свідчить про навмисне затягування
розгляду справи та зловживання своїми
права сторони у справі. Отже,
враховуючи викладене, просимо суд
вжити вичерпних заходів до недопущення
затягування судового процесу шляхом
призначення безпідставної експертизи
та оперативного захисту інтересів
держави в суді.

Надана заява судом залучена до
матеріалів справи.

04.03.2014р. відповідач надав клопотання
(вх.ГСОО№2-928/14 від 04.03.2014р.), відповідно
до якого просить суд долучити до
матеріалів справи у якості доказів
копію акту приймання-передачі
нежитлового приміщення від 29.04.2011р.,
згідно якого приміщення, яке начебто
було передано в оренду ОСОБА_2, було у
неналежному стані та потребувало
ремонту і було передане на зберігання
ОСОБА_7 Отже, ОСОБА_2, не мала можливості
користуватися вказаним приміщенням, а
тому не повинна сплачувати ніякої
орендної плати, пені та неустойки.
Передача позивачем приміщення 29.04.2011р.
на зберігання громадянці ОСОБА_7, яка на
той час була помічником адвоката
ОСОБА_6, свідчить про те, що приміщення
не було готове для надання його у
оренду, але могло бути продане, про що з
адвокатом ОСОБА_6 було укладено договір
про надання послуг з питання придбання
у власність нежитлових приміщень, які
потребують ремонту. Договір з ОСОБА_2 ні
про продаж приміщення, ні про його
оренду так і не укладався, оскільки
підпис ОСОБА_2 у договорі оренди -
підробний, що може бути встановлено
експертизою. Крім цього, конкурс, на
підставі якого був укладений договір
оренди з невідомою особою, яка його
підписала від імені ОСОБА_2, також був
сфальсифікований. З цього приводу до
органів прокуратури подана відповідна
заява, копія якої додається. Отже,
оскільки до проведення розслідування з
питань фальсифікації документів
конкурсу щодо надання в оренду
нежитлового приміщення та підробки
договору оренди, та вирішення цієї
справи у порядку ГПК України, розгляд
цієї справи неможливий, вважаю, що
провадження у цій справі слід зупинити
до вирішення іншої справи щодо
фальсифікації документів конкурсу про
передачу приміщення в оренду та про
підробку договору оренди.

Судом надане клопотання розглянуто, та
не задоволено, оскільки обґрунтування
зазначених клопотань спростовуються
рішенням суду господарського суду
Одеської області від 17.12.2012р. по справі
№5017/3211/2012 (яке набрало законної сили) та
актом державного виконавця про
виселення від 14.03.2013р., відповідно до
якого було встановлено, що між
Департаментом комунальної власності
Одеської міської та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 20.05.2011р. було
укладено договір оренди №8/30,
відповідно до п.1.1 якого Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 було надано в
платне строкове користування
нежитлове приміщення 1-го поверху
загальною площею 33,3кв.м, розташоване за
адресою: АДРЕСА_2, та об'єкт оренди було
передано Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 20.05.2011р., про що був складений
відповідний акт прийому-передачі.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні даного клопотання.

20.03.2014р. від Одеської міської ради
надійшло клопотання (вх.ГСОО№7006/14 від
20.03.2014р.), відповідно до якого просить
суд розгляд справи провести за
відсутністю представника Одеської
міської ради на підставі наявних в
матеріалах справи документів.

Надане клопотання судом задоволено та
залучено до матеріалів справи.

Прокурор позовні вимоги підтримав та
просив суд позов задовольнити у
повному обсязі.

Департамент комунальної власності
Одеської міської ради позовні вимоги
підтримав та просив суд позов
задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін, суд встановив.

20.05.2011р. між Департаментом комунальної
власності Одеської міської (надалі
орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі
орендар) було укладено договір оренди
№8/30, відповідно до умов якого
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне
користування нежилі приміщення 1-го
поверху, площею 33,3кв.м, розташовані за
адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 1.3 договору встановлено, що
термін дії договору оренди з 20.05.2011р. до
20.04.2014р.

Згідно п. 2.2. Договору за орендоване
приміщення, орендар зобов'язувався
сплачувати орендну плату, що становить
за перший, після підписання договору
оренди 1550,00 грн. (без урахування податку
на додану вартість та індексу інфляції)
та є базовою ставкою орендної плати за
місяць. Розмір орендної плати за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування розміру орендної плати за
минулий місяць на щомісячний індекс
інфляції, що друкується Мінстатом
України.

Відповідно до п. 2.4 Договору, орендар
зобов'язувався вносити орендну плату
щомісячно до 15 числа поточного місяця,
незалежно від результатів його
господарської діяльності.

Відповідно до п. 3.4 договору,
орендодавець зобов'язується передати
орендарю в оренду нежилого приміщення
згідно п. 1.1 цього договору за актом
приймання-передачі, який підписується
обома сторонами.

Умовами п.5.2. договору встановлено, за
несвоєчасне внесення орендної плати
орендар сплачує пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочки. Нарахування
пені за прострочку виконання обов'язку
припиняється через один рік з дня, коли
обов'язок повинен бути виконаний.

Враховуючи порушення орендарем
порядку внесення плати за користування
приміщенням, Заступника прокурора
Суворовського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради; Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради
звернулось до суду з позовом.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 17.12.12р. по справі №5017/3211/2012
позов задоволено повністю; розірвано
договір оренди нежитлового приміщення
№8/30 від 20.05.2011р., укладений між
Департаментом комунальної власності
Одеської міської та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2; виселено
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 з
нежитлового приміщення 1-го поверху,
площею 33,3 кв.м., розташовані за адресою:
АДРЕСА_2 та передано Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради, стягнуто з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради заборгованість з
орендної плати у сумі 8463,85грн., пені у
розмірі 374,10грн., судовий збір у
розмірі 2682,50грн.

Господарським судом Одеської області
були видані відповідні накази, які
пред'явлені до примусового виконання
до Першого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції.

Згідно акту державного виконавця від
14.03.2013р. Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_2 14.03.2013р. було виселено з
нежитлового приміщення.

08.05.2013р. позивач звернувся на адресу
Орендаря з претензією №01-13/3008, згідно
якої запропонував в строк до 01.06.13р.
оплатити 12904,36грн., а саме: суму
заборгованості з орендної плати у
розмірі 3822,31грн., пені у розмірі 221,03грн.
та неустойку у розмірі 8861,02грн.

Не отримавши відповіді на надіслану
претензію, Заступник прокурора
Суворовського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради та Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради звернувся до
господарського суду Одеської області
із даним позовом про стягнення з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
заборгованості у розмірі 12904,36грн., а
саме: суму заборгованості з орендної
плати у розмірі 3822,31грн., пені у розмірі
221,03грн. та неустойку у розмірі 8861,02грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України (зі змінами та
доповненнями) підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Ст. 193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Приймаючи до уваги, що майно, яке
виступає предметом договору, належить
до комунальної власності, до спірних
правовідносин застосовуються також
норми Закону України „Про оренду
державного та комунального майна".

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" орендна плата з урахуванням її
індексації є істотною умовою договору
оренди.

За вимогами ч.3 ст.18 вказаного Закону
орендар зобов'язаний вносити орендну
плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до п.п.1,2 ст.762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Так судом встановлено, що відповідач
договірні зобов'язання по сплаті
орендних платежів виконував
неналежним чином, сплачував орендну
плату несвоєчасно і не у повному
обсязі, внаслідок чого за орендарем
утворилася прострочення
заборгованості за листопад 2012р. у
розмірі 1852,27грн., грудень 2012р. у розмірі
3702,69грн. та січень 2013р. у розмірі
3822,31грн. у зв'язку з чим позовні вимоги
про стягнення з відповідача суми
заборгованості з орендної плати у
розмірі 3822,31грн. за листопад 2012р.,
грудень 2012р., січень 2013р., є
обґрунтованими, підтвердженими
матеріалами справи, та підлягають
задоволенню.

Крім того, прокурором заявлено позовні
вимоги про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 пені у розмірі
221,03грн. за період з 16.11.2012р. по 25.04.2013р.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки
-грошової суми, яку боржник повинен
сплатити кредиторові у рази порушення
ним зобов'язання. Згідно ч.3 ст.549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Перевіривши наданий прокурором
розрахунок пені, суд вважає,
обґрунтованим та здійсненим
відповідно до вимог діючого
законодавства, тому судом підлягає
задоволенню пеня у розмірі 51,43грн.

Крім того, Заступником прокурора
Суворовського району м. Одеси заявлено
до стягнення позовні вимоги про
стягнення з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 неустойки у розмірі 8861,02грн. за
період з 03.01.2013р. по 14.03.2013р.

Відповідно до ст.785 Цивільного кодексу
України у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо
наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки
у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Згідно із ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно із п.4 ст. 231 ГК України, у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються у розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором, у тому числі у кратному
розмірі до вартості товарів (робіт,
послуг).

Із місту наведеного пункту ст. 231 ГК
України вбачається, що розмір штрафних
санкцій обчислюється не тільки у
відсотках від суми невиконання або
неналежного виконання зобов'язання
(штраф); у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (пеня), як це
передбачено ст. 549 ЦК України; а і у
кратному розмірі до вартості товарів
(робіт, послуг).

У даному випадку штрафні санкції у
вигляді неустойки відповідно із
умовами договору оренди та ч.2 ст. 785 ЦК
України встановлюються у кратному
розмірі до розміру орендної плати.

Таким чином, вищенаведене свідчить про
те, що неустойка у розмірі подвійної
плати за користування річчю за час
прострочення, встановлена ч.2 ст. 785 ЦК
України безумовно є штрафною санкцією,
яка передбачена ст. 230 ГК України і
вказаний висновок не суперечить
висновку Вищого господарського суду
України щодо неможливості
застосування спеціальної позовної
давності до цієї штрафної санкції, як
самостійної майнової відповідальності
у сфері орендних правовідносин
(Інформаційний лист ВГСУ від 29.05.12 р.
№01-06/735/2012), оскільки такий висновок ВГС
України ґрунтується на неможливості її
ототожнення із неустойкою,
передбаченою п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України.

У даному ж випадку ж випадку неустойка,
передбачена ч.2 ст. 785 ЦК України
підпадає під визначення ст. 230 ГК
України, як окремого виду штрафних
санкцій.

Відповідно до ст. 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платника
податку з постачання товарів та послуг,
місце постачання яких знаходиться на
митній території України.

Сплата неустойки у розмірі подвійної
плати за користування річчю за час
прострочення не відповідає поняттям
"постачання товарів" або "постачання
послуг", з огляду на визначення цих
понять Податковим кодексом України, за
яким:

- постачання послуг - будь-яка операція,
що не є постачанням товарів, чи інша
операція з передачі права на об'єкти
права інтелектуальної власності та
інші нематеріальні активи чи надання
інших майнових прав стосовно таких
об'єктів права інтелектуальної
власності, а також надання послуг, що
споживаються в процесі вчинення певної
дії або провадження певної діяльності
(п.п. 14.1.185 ПКУ);

- постачання товарів - будь-яка передача
права на розпоряджання товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду
(п.п. 14.1.191 ПКУ).

Згідно з п. 1 ст. 188 ПКУ база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається, виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).
До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Таким чином, неустойка, передбачена ч.2
ст. 785 ЦК України, не може розглядатись
як компенсація вартості наданих
послуг, яка збільшує базу
оподаткування податком на додану
вартість, а за своєю правовою природою
є штрафною санкцією.

Аналогічної правової позиції з
аналогічних спірних правовідношень
щодо нарахування ПДВ на штрафні
санкції, дотримується і Державна
податкова адміністрація України в
листі №15098/10/15-0217 від 28.04.11р. „Щодо
порядку оподаткування податком на
додану вартість штрафних санкцій та
пені", в листі від 25.07.2001р. №9049/7/16-1277
"Щодо обкладення податком на додану
вартість отриманої неустойки"; а також
Вищий господарський суд України
(постанова від 14.03.13 р. по справі
№5017/1355/2012).

Так, судом встановлений факт
неповернення Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 нежитлового
приміщення, а лише 14.03.13р. Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звільнила
приміщення, що підтверджується актом
державного виконавця.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що прокурор безпідставно включив до
складу неустойки суму податку на
додану вартість у розмірі 1476,84грн.
(738,42грн. х 2), а тому з відповідача
відповідно із ч.2 ст. 785 ЦК України
підлягає стягненню неустойка у розмірі
7384,18грн.( 8861,02грн. - 1476,84грн. = 7384,18грн.) за
період з 03.01.2013р. по 14.03.2013р.

Аналогічну правову позицію про
відсутність підстав для включення
Заступником прокурора Суворовського
району м. Одеси податку на додану
вартість до складу неустойки,
викладено в постанові ОАГС від 26.09.2013р.
по справі №916/763/13, залишеною без змін
постановою ВГСУ від 21.11.2013р. по справі
№916/763/13.

Враховуючи вищезазначені обставини
справи та перевіривши правильність
наданого розрахунку сум заявлених до
стягнення, позовні вимоги Заступника
прокурора Суворовського району м.
Одеси в інтересах держави в особі
Одеської міської ради та Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 підлягають
задоволенню в частині стягнення
заборгованості з орендної плати у
розмірі 3822,31грн., пені у розмірі 221,03грн.
та неустойки у розмірі 7384,18грн. без
врахування податку на додану вартість,
яка була включена позивачем до складу
неустойки.

Згідно статей 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України слід
стягнути з відповідача на користь
державного бюджету України витрати по
сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог на
суму 1523,60грн.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (65016, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУНОМЕР_1)
на користь держави в особі
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул.
Артилерійська, 1, , до
місцевого бюджету на р/р1909 в
ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011)
заборгованість з орендної плати у
розмірі 3822(три тисячі вісімсот
двадцять дві)грн. 31коп., пеню у розмірі
221(двісті двадцять одну)грн. 03коп.,
неустойку у розмірі 7384(сім тисяч триста
вісімдесят чотири)грн. 18коп.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (65016, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУНОМЕР_1)
на користь Державного бюджету України
(р/р 3008, одержувач ГУ ДКСУ в
Одеській області, , банк
одержувача ГУ ДКСУ в Одеській області,
МФО 828011, код бюджетної класифікації
22030001, код ЄДРПОУ господарського суду
Одеської області 03499997) витрати по
сплаті судового збору у сумі 1523(одну
тисячу п'ятсот двадцять три)грн. 60коп.

4.В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Накази видати у порядку ст.116 ГПК
України.

Повний текст рішення складено 31.03.2014р.

Суддя
Гут С.Ф.