ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року Справа № 910/18109/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді
Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М.,
Палій В.М., за участю представника
сторони ОСОБА_1 (дов. від 17.03.2014),
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу споживчого
товариства "Діамед" на рішення
господарського суду м. Києва від 1
листопада 2013 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 22 січня 2014 року
у справі № 910/18109/13 за позовом
споживчого товариства "Діамед" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Віском ЛТД",
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
про визнання договору недійсним,

УСТАНОВИВ: У вересні 2013 року споживче
товариство "Діамед" звернулося до
господарського суду м. Києва з позовом
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Віском ЛТД",
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
про визнання недійсним договору від 6
серпня 2002 року № 00917/5-08 на послуги
водопостачання та водовідведення з
підстав невідповідності закону.

Відповідачі позов не визнали та
просили застосувати до спірних
правовідносин позовну давність.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 1 листопада 2013 року (суддя Л.
Шкурдова), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22 січня 2014
року, у позові відмовлено з мотивів
недоведеності вимог.

Споживче товариство "Діамед" просить
рішення та постанову скасувати з
підстав неправильного застосування
господарськими судами статті 19 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання", пункту 3.1 Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України, затверджених
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
1 липня 1994 року № 65 та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
проти доводів касаційної скарги
заперечує і в її задоволенні просить
відмовити.

Сторони належним чином були
повідомлені про час і місце судового
засідання, проте товариство з
обмеженою відповідальністю "Віском
ЛТД" право на подання відзиву на
касаційну скаргу не використало і його
представник у судове засідання не
з'явився.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що
позивач є власником частини приміщень
на вул. Симиренка, 17-А в м. Києві та уклав
із відкритим акціонерним товариством
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
(після зміни назви-публічне акціонерне
товариство "Акціонерна компанія
"Київводоканал") договір від 5 лютого 2010
року № 08962/5-08 на постачання питної води
та приймання стічних вод через
приєднані мережі.

Актами від 10 березня та 28 квітня 2010 року
контрагенти погодили, що
водопостачання об'єкту здійснюється
мережею, балансоутримувачем якої є
позивач.

Відповідач також є власником
приміщення у цій же будівлі і отримує
комунальні послуги з централізованого
водопостачання і водовідведення на
підставі укладеного з відкритим
акціонерним товариством "Акціонерна
компанія "Київводоканал" договору від 6
серпня 2002 року № 00917/5-08 (далі договір) і
якому відкрито особовий рахунок 715-60
(8-560).

Позивач, як балансоутримувач мережі,
вважає себе виконавцем
житлово-комунальних послуг
водопостачання і водовідведення і
просить визнати договір недійсним з
тих підстав, що товариство з обмеженою
відповідальністю "Віском ЛТД" як
споживач, який не має доступу до мережі,
у тому числі внутрішньобудинкової, має
здійснювати розрахунки за послуги з
виконавцем, який повинен
розраховуватися з їх виробником.

Відмовляючи в позові, господарські
суди виходили з того, що спірний
договір не суперечить вимогам чинного
законодавства та моральним засадам
суспільства; особи, які вчинили
правочин, мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності і їх
волевиявлення було вільним і
відповідало їх внутрішній волі,
правочин спрямовано на настання
правових наслідків.

Відповідно до статті 4 Закону України
"Про питну воду та питне
водопостачання" (у редакції 2002 року)
суб'єктами відносин у сфері питної води
та питного водопостачання, зокрема, є
підприємства питного водопостачання і
споживачі питної води. Частиною другою
статті 19 цього Закону встановлено, що
договір про надання послуг з питного
водопостачання укладається
безпосередньо між підприємством
питного водопостачання або
уповноваженою ним юридичною чи
фізичною особою і споживачем,
визначеним у частині першій цієї
статті.

Пунктом 1 договору відповідачі
погодили, що їхні правовідносини
регулюються договором і Правилами
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України,
затвердженими наказом Державного
Комітету України по
житлово-комунальному господарству від
1 липня 1994 року № 65, дотримання яких є
обов'язковим для всіх осіб,
підприємств, установ, організацій, що
користуються комунальними
водопроводами і каналізаціями,
незалежно від їхньої відомчої
належності і форми власності та
водоканалу.

Абонентами, що користуються послугами
водоканалу, можуть бути підприємства,
на які відкрито особовий рахунок і які
перебувають з водоканалом у договірних
відносинах (пункти 1.2. і 1.3. цих Правил).

30 липня 2004 року набрав чинності Закон
України "Про житлово-комунальні
послуги" (крім частин четвертої, п'ятої,
сьомої і восьмої статті 31 цього Закону),
яким господарська діяльність,
спрямована на задоволення потреб особи
у забезпеченні холодною водою і
водовідведенні віднесена до
комунальних послуг. Пунктом 1
Прикінцевих положень якого було
встановлено, що договори про надання
житлово-комунальних послуг, укладені
до набрання чинності цим Законом, мають
бути приведені у відповідність із ним
до 1 січня 2006 року. Договори, що не
приведені у відповідність із цим
Законом у зазначений строк, втрачають
чинність.

Визначення виконавця
житлово-комунальної послуги наведене у
статті 1 цього Закону. Водночас
зазначена особа має забезпечувати
виконання обов'язків, визначених у
частині другій статті 21 Закону України.

Позивач не надав господарським судам
належних і допустимих доказів про те,
що є балансоутримувачем мережі і
предметом його діяльності є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору та про
можливість виконувати обов'язки
виконавця житлово-комунальних послуг
водопостачання і водовідведення.

За обставин не доведення позивачем
обставин, з якими законодавство
пов'язує визнання договору недійсним, а
також порушень відповідачами його прав
чи охоронюваних законом інтересів,
господарські суди правомірно
відмовили в позові.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ: Рішення господарського
суду м. Києва від 1 листопада 2013 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22 січня 2014 року
у справі № 910/18109/13 залишити без змін, а
касаційну скаргу споживчого
товариства "Діамед" без задоволення.

Головуючий, суддя М. В. Кузьменко Суддя
І. М. Васищак Суддя В.М. Палій