м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сканер - Центр»
До Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
Про зобов'язання
Суддя Мельник В.І.
від позивача: не з`явився
від відповідача: Марковська В.В.,
довіреність № 91/2013/10/20-4 від 20.10.2013
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сканер - Центр»
(далі - позивач) подало на розгляд
господарського суду міста Києва позов
до Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» (далі - відповідач) про
зобов'язання вчинити дії.
Позовні вимоги позивача мотивовані
тим, що відповідачем безпідставно
нараховано кошти, які позивач просить
перерахувати, шляхом відновлення
Ухвалою суду від 16.11.2012р. порушено
призначено розгляд на 14.12.2012 р.
14.12.2012 відповідач подав через
канцелярію суду відзив на позов.
14.12.2012 представник позивача у судовому
засіданні підтримав свої позовні
вимоги у повному обсязі, надав
пояснення по суті спору.
Представник відповідача проти позову
Суд відклав розгляд справи на 18.01.2013.
18.01.2013р. представник позивача у
судовому засіданні підтримав свої
позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача заявив
клопотання про зупинення провадження у
справі, до розгляду пов'язаної справи №
міста Києва, так як предметом позову у
вказаній справі є розгляд
правомірності підвищення тарифів,
внаслідок яких позивач у справі
Суд задовольнив клопотання
відповідача та зупинив провадження у
справі, у відповідності до ст. 79 ГПК
На запит суду, позивач надав документи,
згідно яких судом встановлено, що
Шевченківським районним судом міста
У зв`язку з чим, суд поновив провадження
розгляду на 14.02.2014р.
07.02.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду письмові пояснення, на
виконання вимог ухвали суду від 15.01.2014р.
14.02.2014р. представник позивача у судове
засідання не з`явився, про причини
своєї відсутності суд не повідомив,
вимог ухвали суду від 15.01.2014р. не
Представник відповідача надав
пояснення по справі та проти позовних
вимог заперечив у повному обсязі.
Суд відклав розгляд справи на 17.03.2014р.,
у зв`язку з відсутністю представника
05.03.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду клопотання про
застосування строку позовної давності.
17.03.2014р. представник позивача у судове
засідання не з`явився, , про причини
своєї відсутності суд не повідомив,
вимог ухвал суду від 15.01.2014р. та від
14.02.2014р. не виконав.
Представник відповідача проти позову
заперечив, просив суд задовольнити
клопотання про застосування строку
Суд відмовив у задоволенні вказаного
клопотання та вирішив розглядати
справу за наявними в ній матеріалами.
Згідно ст.87 Господарського
процесуального кодексу України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представника відопвідача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2007 року між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (перейменовано в Публічне
акціонерне товариство «Київенерго»,
далі по тексту - відповідач,
постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Сканер-Центр» (далі по тексту -
позивач, споживач) було укладено
Договір № 1220060 на постачання теплової
енергії у гарячій воді (далі - Договір),
предметом якого є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді на умовах,
визначених договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору сторони
зобов'язуються керуватись тарифами,
затвердженими Київською міською
державною адміністрацією.

Згідно п. 1 Додатку № 3 зазначеного
Договору, розрахунки з «Абонентом» за
відпущену теплову енергію
«Енергопостачальною організацією»
проводяться згідно з тарифами,
затвердженими розпорядженнями КМДА.

Пункт 3 Додатку № 3 Договору передбачає
можливість змінення тарифів на теплову
енергію в період дії Договору, оскільки
тарифи на теплову енергію не мають
сталого (фіксованого, постійного)
вартісного показника та коригуються
відповідними розпорядженнями
Київської міської державної
адміністрації.

З грудня 2006 року - по грудень 2010 року ПАТ
«КИЇВЕНЕРГО» було нараховано ТОВ
«СКАНЕР-ЦЕНТР» вартість теплової
енергії за тарифами, затвердженими
Розпорядженнями голови Київської
міської державної адміністрації: № 1575
від 30.10.2006р.; № 86 від 31.10.2007 p.; № 1662 від
27.11.2008 p.; № 1663 від 27.11.2008; № 1780/1 від 25.12.2008;
№ 1792 від 30.12.2008; № 33 від 16.01.2009; № 127
05.02.2009; № 230 від 02.03.2009; № 519 від 29.04.2009.

Спір виник у зв'язку з тим, що на думку
позивача розпорядження голови
Київської міської державної
адміністрації: № 1575 від 30.10.2006р.; № 86 від
31.10.2007 р.; № 1662 від 27.11.2008 p.; № 1663 від
27.11.2008; № 1780/1 від 25.12.2008; № 1792 від 30.12.2008;
№ 33 від 16.01.2009; № 127 05.02.2009; № 230 від 02.03.2009;
№ 519 від 29.04.2009. не були зареєстровані
Міністерством юстиції України і тому
не правомірно застосовувались у
взаємовідносинах по розрахунках за
теплову енергію, на підставі чого
просив суд зобов`язати відповідача
здійснити перерахунок вартості
спожитої теплової енергії на підставі
тарифів згідно розпорядження КМДА № 1245
від 20.06.2002р.

Дослідивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що договір,
укладений між сторонами є договором
енергопостачання.

Згідно ст. 275 ГК України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України
встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Статтею 20 Закону України «Про
теплопостачання» визначено загальні
засади формування тарифів на теплову
енергію. Так, до 09.07.2010 (дата внесення
змін до ст. 20 Закону України «Про
теплопостачання») тарифи на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії
затверджувались органами місцевого
самоврядування.

Статтею 13 Закону України «Про
теплопостачання» визначено, що до
основних повноважень органів
місцевого самоврядування у сфері
теплопостачання належить -
встановлення для відповідної
територіальної громади в порядку та
межах, визначених законодавством,
тарифів на теплову енергію, які
надаються підприємствами та
організаціями комунальної власності.

За умови чинності встановлених та
затверджених відповідними органами
державного управління тарифів на
теплову енергію, що постачає ПАТ
«КИЇВЕНЕРГО», зобов'язано у відносинах
із споживачами використовувати
виключно такі встановлені державою
тарифи для здійснення ліцензованої
діяльності.

Частиною 2 ст. 140 Конституції України та
ч. 2 ст. 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що особливості здійснення місцевого
самоврядування в містах Києві та
Севастополі визначаються окремими
законами про міста Київ та Севастополь.

Згідно ст. 10 Закону України «Про
столицю України - місто герой Київ»
Київська міська та районні в місті ради
мають власні виконавчі органи, які
утворюються відповідною Київською
міською радою, районними в місті
радами, підконтрольні відповідним
радам.

Відповідно до ст. 10-1 Закону України
«Про столицю України - місто-герой
Київ» виконавчим органом Київської
міської ради є Київська міська
державна адміністрація, яка паралельно
виконує функції державної виконавчої
влади, що є особливістю здійснення
виконавчої влади в місті Києві.

Рішенням Київської міської ради від
20.06.2002 року №28/28 «Про утворення
виконавчого органу Київської міської
ради та затвердження його структури і
загальної чисельності» було утворено
виконавчий орган Київради, який
відповідно до п. 2 розділу VII
Прикінцевих положень Закону України
«Про столицю України - місто герой
Київ» паралельно виконує функції
органу державної виконавчої влади, що є
особливістю здійснення виконавчої
влади та місцевого самоврядування в
місті Києві, із збереженням існуючої
назви «Київська міська державна
адміністрація».

Специфікою виконавчого органу у місті
Києві є те, що Київська міська державна
адміністрація та виконавчий орган
Київради є фактично одним органом, хоча
мають різні повноваження, порядок
діяльності.

Розглядаючи конституційність цього
положення, Конституційний суд України
своїм рішенням від 25.12.2003 №21-рп/2003
(справа про особливості здійснення
виконавчої влади та місцевого
самоврядування у місті Києві) надав
тлумачення ст. 10 Закону України «Про
столицю України - місто герой Київ» де
зазначив, що Київська міська державна
адміністрація є єдиними в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади. З питань, віднесених
до відання місцевого самоврядування,
цей орган підзвітний і підконтрольний
Київській міській раді, а з питань
здійснення повноважень у сфері
виконавчої влади - Кабінету Міністрів
України.

Відповідно до п. 2 ч. «а» ст. 28 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» в редакції, що діяла до 09.07.2010,
до відання виконавчого органу
сільської, селищної, міської ради
віднесено встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідної територіальної
громади; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.

Отже, до повноважень Київської міської
державної адміністрацією як
виконавчого органу київської міської
ради згідно ч. 2 п. 1 ст. 7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги», ст. 20
Закону України «Про теплопостачання»,
п. 2 ч. «а» ст. 28 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
віднесено повноваження встановлювати
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги, тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії.

Стосовно реєстрації розпоряджень
виконавчого органу Київської міської
ради суд зазначає наступне.

Відповідно до Указу Президента від
03.10.92 року N 493/92 «Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади» та постанови
Кабінету Міністрів України від 28.12.92
року N 731 «Про затвердження Положення
про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади»
державній реєстрації підлягають
виключно нормативно-правові акти, які
видаються міністерствами, іншими
органами виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю.
Нормативно-правові акти органів
місцевого самоврядування, в тому числі
виконавчих органів міських рад (яким в
м. Києві є Київська міська державна
адміністрація) не підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація
нормативно-правових актів виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) стала обов'язковою
після набрання чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 01.08.2011
року № 833, якою встановлено, що
нормативно-правові акти Київської
міської державної адміністрації
підлягають державній реєстрації
незалежно від функцій, на виконання
яких вони видаються.

Статтею 58 Конституції України
передбачено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі.

Отже, постанова КМУ від 01.08.2011 року №833
не може бути застосована до
оскаржуваних розпоряджень виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації).

В листі Міністерства юстиції України
від 20.03.2009 № 480-09-24, надано роз'яснення
щодо державної реєстрації
нормативно-правових актів, згідно
якого нормативно-правові акти
Київської міської державної
адміністрації (виконавчого органу
Київської міської ради) щодо
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги, прийняті в
межах повноважень виконавчого органу
Київської міської ради, відповідно до
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» державній
реєстрації в органах юстиції не
підлягають.

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов
висновку, що відповідачем в період з
грудня 2006 року - по грудень 2010 року було
правомірно застосовано вартість
теплової енергії за тарифами,
затвердженими Розпорядженнями голови
Київської міської державної
адміністрації: № 1575 від 30.10.2006р.; № 86 від
31.10.2007 p.; № 1662 від 27.11.2008 p.; № 1663 від
27.11.2008; № 1780/1 від 25.12.2008; № 1792 від 30.12.2008;
№ 33 від 16.01.2009; № 127 05.02.2009; № 230 від 02.03.2009;
№ 519 від 29.04.2009.

Оскільки суд прийшов до висновку, що
відповідач своїми діями не порушував
прав та законних інтересів позивача,
суд відмовив у задоволенні заяви
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що сторони обґрунтовують
свої вимоги та заперечення поданими
суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії.
Якщо для вирішення спору має значення
лише частина документа, подається
засвідчений витяг з нього.

Позивачем не були надані суду належні
докази на підтвердження викладеного в
позові, у зв`язку з чим вирішив
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог

Витрати по сплаті судового збору,
згідно ст.49 ГПК України, при відмові в
задоволенні позовних вимог
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

(Повний текст рішення підписано
24.03.2014р.)

Суддя
В.І.Мельник