м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/430/14 17.03.14 За позовом
Публічного акціонерного товариства
До Державного
агентства резерву України
Про зобов`язання
(спонукання) укласти договір
Суддя Мельник В.І.
від позивача Чорній О.Б.,
довіреність № 193 від 26.12.2013
від відповідача Жабокрицька В.А.,
довіреність № 2128/0/4-13 від 27.05.2013
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство «ДТЕК
Західенерго» (далі - позивач) подало на
розгляд господарського суду міста
Києва позов до Державного агентства
резерву України (далі - відповідач) про
зобов`язання укласти договір.
Позовні вимоги позивача мотивовані
тим, що відповідач ухиляється від
укладення договору № б/н від 07.11.2012р.
Ухвалою суду від 15.01.2014р. порушено
провадження у справі № 910/430/14 та
призначено розгляд на 14.02.2014 р.
31.01.2014р. позивач подав через канцелярію
суду документи по справі.
11.02.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду відзив на позов.
14.02.2014р. представник позивача у
судовому засіданні надав пояснення по
справі та підтримав свої позовні
вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову
Суд відклав розгляд справи на 17.03.2014р.
13.03.2014р. відповідач подав через
канцелярію сулу доповнення до відзиву.
17.03.2014р. представник позивача у
судовому засіданні підтримав свої
позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача заперечив
проти позовних вимог.
Суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.
Згідно ст.87 Господарського
процесуального кодексу України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві позивач, як на
підставу позовних вимог посилається на
наступне.

В період 1997-1999 роки Державним
комітетом резерву України. В
подальшому Державне агентство резерву
України (далі - відповідач) було
закладено на відповідальне зберігання
ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» (Ладижинська
ТЕС) (далі-позивач) матеріальні
цінності, а саме мазут топковий марки
М-100.

02.02.1998 між Держкомрезервом та ВАТ
«Західенерго», правонаступником якого
є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК
ЗАХІДЕНЕРГО» на виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 23.01.1998 №
73-2 було укладено договір № 9 щодо
отримання в порядку тимчасового
позичання матеріальних цінностей, в
тому числі мазуту топкового марки М-100 в
кількості 38 755,084 тонн, що оформлено
нарядами на відпуск № 2-7/29, № 2-7/30 та № 2
-7/31 від 02.02.1998 року.

В 1997 - 2000 р.р., згідно листа Міністерства
палива та енергетики України 1-49/1 від
21.01.2000 року ТЕС ВАТ «Західенерго»
використали мазут М-100, який був
закладений на зберігання, у зв'язку з
критичною ситуацією, яка склалась в
період 1997-2000 роках щодо виробництва та
постачання електричної енергії
підприємствам, установам та населенню,
для недопущення кризової ситуації.

28 грудня 2002 року Кабінет Міністрів
України прийняв Постанову № 2045 «Про
погашення заборгованості та
впорядкування розрахунків
підприємства електроенергетики з
Державним комітетом з державного
матеріального резерву України».
Відповідно до положень зазначеної
Постанови Держрезерву доручено
оформити відпуск з державного резерву
підприємствам електроенергетики
органічного палива та взяти до відома,
що підприємства електроенергетики
укладуть угоди з Держрезервом в тому
числі і по Постанові № 73-2 від 23.01.1998
року про реструктуризацію
заборгованості за відпущене їм
органічне паливо до 01.01.2023 року.

Так, на виконання Постанови № 2045 від
20.02.2003 Державний комітет України з
державного матеріального резерву та
ВАТ «Західенерго» (попередник ПАТ
«ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО») уклали ряд
договорів, проте договору щодо
відпуску та повернення вимушено
використаного мазуту топкового марки
М-100 укладено не було.

Таким чином, на момент використання
мазуту, його вартість становила 845 136,29
грн. без ПДВ.

Позивач, у зв`язку з вищевикладеним, у
листопаді 2012 року направив на адресу
Відповідача проект договору, предметом
якого є зобов'язання Державного
агентства резерву України
документально оформити передачу
використаного товару (мазут топковий
марки М-100 в кількості 2 194,901 тонн), та
зобов'язання ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО»
оплатити його вартість, яка становить
845 136,29 грн., без ПДВ, із строком дії до
01.01.2023 року. При цьому позивач зазначає,
що укладення даного спірного договору
є обов`язковим, оскільки існує пряма
вказівка закону на його укладення, так
як спірний договір є державним
замовленням.

Проте відповідач на звернення позивача
не відреагував, договір про передачу
використаного товару (мазут топковий
марки М-100 в кількості 2 194,901 тонн) не
уклав, внаслідок чого позивач
звернувся до суду з позовом, в якому
просив визнати укладеним такий
договір,згідно якого позивач
зобов`язується перерахувати кошти у
розмірі 845 136,29 грн., з урахуванням
відсотків за користування 845 136,29 грн.
за використаний мазут.

Суд дослідивши докази наявні в
матеріалах справи, заслухавши
пояснення надані представниками
сторін, дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог позивача,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 ГК України, державне
замовлення є засобом державного
регулювання економіки шляхом
формування на договірній (контрактній)
основі складу та обсягів продукції
(робіт, послуг), необхідної для
пріоритетних державних потреб,
розміщення державних контрактів на
поставку (закупівлю) цієї продукції
(виконання робіт, надання послуг) серед
суб'єктів господарювання, незалежно
від їх форми власності.

Державний контракт - це договір,
укладений державним замовником від
імені держави з суб'єктом
господарювання - виконавцем державного
замовлення, в якому визначаються
економічні та правові зобов'язання
сторін і регулюються їх господарські
відносини.

Засади та загальний порядок формування
державного замовлення на поставку
(закупівлю) продукції, виконання робіт,
надання послуг для задоволення
пріоритетних державних потреб
визначаються законом.

Враховуючи приписи ст. 13 ГК України, суд
не погодився з твердженням позивача, що
спірний договір, який останній просить
визнати укладеним, не підпадає під
поняття державного замовлення.

В позовній заяві позивач зазначає, що
на виконання Постанови № 2045 від 20.02.2003
між Відповідачем та Позивачем було
укладено ряд договорів, проте договору
щодо відпуску та повернення вимушено
використаного мазуту топкового марки
М-100 укладено не було.

Зазначене твердження позивача не
відповідає дійсності, оскільки на
виконання постанови КМУ від 28.12.2002 № 2045
між відповідачем та позивачем був
укладений договір № юр-7-1/178-2003 від
28.02.2003 (копія наявна в матеріалах
справи) про погашення заборгованості
підприємством, яка виникла за
договором № 9 від 02.02.1998 року на
виконання постанови КМУ від 23.01.1998 № 73-2
в сумі 225 863,99 грн. за отримане паливо
(мазут) в кількості 1107,176 тонн. За період
з 2006 по 2011 рік заборгованість за даним
договором була повністю сплачена
товариством.

Щодо Ладижинської ТЕС, то за обліковими
даними відповідача за Ладижинською ТЕС
(структурний підрозділ позивача)
рахується 2194,901 тонн мазуту марки М-100.

Судом встановлено, шо дійсно, на
виконання постанови КМУ від 23.01.1998 № 73-2
Держрезервом був укладений договір з
ВАТ „Західенерго" від № 9 від 02.02.1998
року на отримання з державного резерву
мазуту в порядку тимчасового позичання
з наступним поверненням до 01.10.1998 року.
Мазут державного резерву поставлявся
на електростанції ВАТ „Західенерго", в
тому числі і на Ладижинську ТЕС в
кількості 2194,901 тонн (Копія наряду на
відпуск № 2-7/31 від 02.02.1998 року наявна в
матеріалах справи).

На виконання договору № 9 від 02.02.1998
року мазут топковий М-100 у кількості
2194,901 тонн був повернутий Позивачем до
державного резерву, підтвердженням
чого є приймальний акт Р-16 від 30.04.1998
року №1-а (в матеріалах справи), і
підлягав подальшому зберіганню.

Крім того, актом звірки станом на 15.12.1998
року (копія якого наявна в матеріалах
справи) визначено, що заборгованість по
поверненню мазуту за постановою КМУ
№73-2 та договору № 9 від 02.02.1998 за
Ладижинською ТЕС не рахується. Тобто,
мазут марки М-100 в кількості 2194,901 тонн
обліковується в Держрезерві і на даний
час.

А в матеріалах інвентаризації (копії
наявні в матеріалах справи), які
надіслані ВАТ „Західенерго" визначено,
що мазут марки М-100 в кількості 2194,901 на
Ладижинській ТЕС відсутній в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державний матеріальний резерв»
використання відповідальним
зберігачем матеріальних цінностей
державного резерву без відповідного
рішення на це центрального органу
виконавчої влади, що здійснює
управління державним резервом,
трактується як самовільне відчуження
матеріальних цінностей державного
резерву. Відповідно до ЗУ «Про
державний матеріальний резерв»
самовільно відчужені матеріальні
цінності мають бути повернуті до
державного резерву в натуральному
виразі зі сплатою штрафних санкцій у
встановленому законом порядку.

В п. 3 постанови КМУ № 2045 чітко
встановлено, що Відповідач може
оформити відпуск з державного резерву
підприємствам електроенергетики (в
тому числі ВАТ «Західенерго», ВАТ
«Центренерго», ВАТ «Дніпренерго», ВАТ
«Донбасенерго» і т.д.) мазут топковий у
кількості 113100 тонн. На даний час на
виконання постанови № 2045 відопвідачем
вже оформлено відпуск вимушено
використаного підприємствами
електроенергетики мазуту топкового у
кількості 113100 тонн, тобто постанову КМУ
№ 2045 Держрезервом виконано в повному
обсязі, а тому у Відповідача відсутні
підстави укладати новий договір про
оформлення вимушено використаного
палива.

Крім усього викладеного, суд зазначає,
що між сторонами взагалі не було
узгоджено істотні умови договору (такі
як кількість, ціна, порядок
розрахунків, строк дії договору), а тому
відповідно до ст. 180 Господарського
кодексу України (далі - ГК України), де
чітко вказано, що господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов, підстави для
визнання договору укладеним відсутні,
на чому також неодноразово наголошував
у судових засіданнях, представник
відповідача.

Частиною 8 ст. 181 ГК України чітко
визначено, що у разі, якщо сторони не
досягли згоди з усіх істотних умов
господарського договору, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся).

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що сторони обґрунтовують
свої вимоги та заперечення поданими
суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії.
Якщо для вирішення спору має значення
лише частина документа, подається
засвідчений витяг з нього.

Позивачем не були надані суду належні
докази на підтвердження викладеного в
позові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
позивача про зобов`язання відповідача
укласти договір про документальне
оформлення передачі спірного мазуту, є
такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
згідно ст.49 ГПК України, при відмові в
задоволенні позовних вимог
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

(Повний текст рішення складено: 24.03.2014р.)

Суддя
Мельник В.І.