ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014 року
Справа № 908/3967/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Пархоменко
Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання
Губенко Ю.Е.

за участю представників сторін:

від відповідача: Ковалевська В.В.,
представник, довіреність № 03/12 від
03.12.2013р.;

представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Дослідне
господарство "Ізвєстія" Національної
академії аграрних наук України" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 30.01.2014р.
у справі № 908/3967/13

за позовом Державного підприємства
"Дослідне господарство "Ізвєстія"
Національної академії аграрних наук
України", с. Широке, Веселівський район,
Запорізька область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Днепр Петроліум", м.Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору
поставки

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство
"Дослідне господарство "Ізвєстія"
Національної академії аграрних наук
України"(покупець) звернулось до
господарського суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Днепр Петроліум" (постачальник), в
якому просило суд визнати недійсним
договір поставки нафтопродуктів
№ТДЗ-130406 від 16.04.2013р. та специфікації до
нього.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 30.01.2014р.
у справі № 908/3967/13, яке підписано і
оформлено відповідно до вимог статті 84
Господарського процесуального кодексу
України 30.01.2014р. (суддя Красота О.І.), у
задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що зі
змісту спірного договору вбачається
про дотримання сторонами істотних умов
при підписанні договору поставки
нафтопродуктів №ТДЗ-130406 від 16.04.2013р.
Наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним.

Не погодившись з вказаним
рішенням, Державне підприємство
"Дослідне господарство "Ізвєстія"
Національної академії аграрних наук
України" звернулось до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду від
30.01.2014р. у справі № 908/3967/13. Прийняти
нове рішення, відповідно до якого
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Вважають рішення незаконним,
необґрунтованим, винесеним з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
скарги позивач посилається на те, що
умовами договору (пункт 1.2.)
передбачено, що номенклатура товару,
його кількість, ціна встановлюються
сторонами за обопільною згодою на
основі заявки покупця зазначаються в
розрахункових документах
(рахунках-фактурах) та/чи в
відвантажувальних документах
(видаткових накладних) на товар, котрі
являються специфікацією в розумінні
статті 266 Господарського кодексу
України та складають невід'ємну
частину цього договору. Виходячи зі
змісту спірного договору, його умовами
не врегульовано жодної з
вищезазначених істотних умов,
натомість в пункті 1.2. договору
зроблено посилання на заявки покупця
та розрахункові документи
(рахунки-фактури) та/чи
відвантажувальні документ (видаткові
накладні) на товар. Фактично, покупцем
заявки передбачені пунктом 1.2. договору
продавцю не надавалися, що мало своїм
наслідком самостійне, без згоди
покупця, визначення постачальником
номенклатури та головне - ціни товару
який поставлявся, в результаті чого
було безпідставно завищено ціну
товару, що вбачається у порівнянні з
середніми цінами на аналогічний товар,
що діяли у відповідних періодах.

Крім того вважають, щодо
можливості визнання видаткових
накладних, як документа який являється
специфікацією в розумінні норми статті
266 Господарського кодексу України,
відсутні правові підстави, оскільки
накладні зі сторони покупця підписані
ОСОБА_4 завідуючою складом паливно-
мастильних матеріалів, яка в свою чергу
діяла на підставі Довіреностей на
право отримання матеріальних
цінностей, зі змісту довіреностей у них
не зазначена ціна товару що підлягає
поставці, що є свідченням того, що особа
зазначена у довіреності була
уповноважена тільки прийняти певний
товар у певній кількості на склад
покупця, а не в будь якому випадку
погоджувати його ціну. На думку
скаржника суд дійшов помилкового
висновку, щодо наявності доказів
погодження між сторонами цін на
отриманий товар з огляду на
відсутність заявок покупця (пункт 2.1
договору), так як фактично позивач не
вчиняв дій направлених на подальше
схвалення правочину щодо погодження
ціни на товар.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
21.02.2014 року апеляційну скаргу прийнято
до провадження колегією суддів у
складі головуючого судді Пархоменко
Н.В. (доповідач), суддів: Коваль Л.А.,
Чередко А.Є. та призначено до розгляду
на 18.03.2014р.

Державне підприємство "Дослідне
господарство "Ізвєстія" Національної
академії аграрних наук України"
належним чином було повідомлене про
час та місце розгляду справи, що
підтверджується поштовим
повідомленням (вх.№3655/14 від 03.03.14р.), але
свого представника в судове засідання
не направило, клопотання про
відкладення розгляду справи не надало.
Неявка представника не перешкоджає
вирішенню спору, з врахуванням
викладеного, апеляційний суд вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
без участі представника скаржника.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Днепр Петроліум" 18.03.2014р. (вх.№1785/14)
надали відзив на апеляційну скаргу, в
якому не погоджуються з апеляційною
скаргою, вважають її безпідставною та
необґрунтованою. Вважають, що судом
було досліджено та встановлено, що
сторонами при укладенні договору
поставки нафтопродуктів № ТДЗ-130406 від
16.04.2013р. було узгоджено всі істотні
умови договору: спірний договір
поставки та видаткові накладні до
договору були схвалені позивачем, а
саме поставлений товар був прийнятий
позивачем, була частково здійснена
оплата товару, та підписано Акт
звіряння взаєморозрахунків. Вважають,
що спірний договір було складено і
підписано відповідно до норм чинного
законодавства як і видаткові накладні
до нього. Вважають, що відсутні правові
підстави для визнання зазначених
документів недійсними, просять
залишити рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти
апеляційної скарги.

В судовому засіданні 18.03.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 16.04.2013р. між відповідачем
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Днепр Петроліум" (постачальник) та
позивачем Державним підприємством
"Дослідне господарство "Ізвєстія"
Національної академії аграрних наук
України" (покупець) був укладений
договір поставки нафтопродуктів
№ТДЗ-130406 від 16.04.2013р.

Відповідно до умов договору
постачальник зобов'язується передати в
погоджені строки, а покупець прийняти і
оплатити на умовах, викладених в
договорі, нафтопродукти, найменування,
кількість, ціна яких вказується в
накладних документах на товар, які
оформлюються на кожну окрему партію
товару (пункт 1.1).

Пунктом 1.2 договору передбачено,
що номенклатура товару, його кількість,
ціна встановлюються сторонами за
обопільною згодою на основі заявки
покупця й зазначаються в розрахункових
документах (рахунках-фактурах) та/чи в
відвантажувальних документах
(видаткових накладних) на товар, котрі
являються специфікацією в розумінні
статті 266 Господарського кодексу
України та складають невід'ємну
частину договору.

Товар поставляється погодженими
партіями, у відповідності з письмовими
заявками покупця на постачання тої чи
іншої партії товару. Заявка вважається
оформленою покупцем належним чином,
якщо вона була надіслана письмово
(факсом або електронною поштою).
Постачання товару підтверджується
накладними документами на товар
(видатковими накладними та/або актами
приймання-передачі), які підписані
представниками обох сторін. (пункт 2.1
договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору,
його загальна ціна визначається
кількістю отриманого а оплаченого
товару покупцем протягом всього строку
дії договору. Вартість кожної окремої
партії товару визначається
постачальником в рахунках-фактурах та
видаткових накладних.

Згідно з пунктом 3.2 договору,
покупець зобов'язується оплатити повну
вартість (в розмірі 100%) товару (в тому
числі ПДВ), відображену в
рахунках-фактурах, протягом 106
календарних днів з дати здійснення
поставки товару. Платіжні документи за
договором оформлюються згідно умов
чинного законодавства України, з
дотриманням усіх вимог, які зазвичай
ставляться до змісту та форми таких
документів, з обов'язковим зазначенням
номеру та дати укладення договору
гідно з яким здійснюється проплата
грошових коштів, а також номер та дату
відповідного рахунку-фактури.

Право власності на товар
переходить до покупця з дати поставки
товару, що вказана в видаткових
накладних та/або актах
приймання-передачі. Товар, який
поставляється в рамках договору,
оплачується в календарній
послідовності його поставки. (пункти 3.3,
3.8 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору,
він набирає чинності з дати його
укладення та діє до 31.12.2013р., а в частині
розрахунків до їх повного проведення. У
разі відсутності письмової заяви
жодної із сторін про припинення дії
договору, поданої до моменту
припинення дії договору, останній
вважається продовженим на один
календарний рік. Кількість разів
продовження дії договору є
необмеженою.

Господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до частин 1, 3 статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Спірний договір за своєю правовою
природою є договором поставки,
особливості правового регулювання, що
виникають при укладанні, виконанні,
визначаються параграфом 1 глави 30
Господарського кодексу України та
параграфами 1,3 глави 54 Цивільного
кодексу України.

Статтею 180 Господарського кодексу
України визначено істотні умови
господарського договору, зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Позивач просить суд визнати
недійсним договір поставки
нафтопродуктів №ТДЗ-130406 від 16.04.2013 року
укладений між позивачем та
відповідачем, посилаючись на те, що
вказаний договір не містить усіх
істотних умов, обумовлених статтею 180
Господарського кодексу України.

Посилаючись на частини 1, 5 статті
203 Цивільного кодексу України, статті 215
Цивільного кодексу України, позивач
вказує, що вказаний договір поставки
нафтопродуктів №ТДЗ-130406 від 16.04.2013р.
фактично є недійсним, оскільки умовами
спірного договору не врегульовані
істотні умови, якими для договорів
поставки є: умови щодо найменування,
кількості, якості, ціни товару, а також
строків поставки.

Частиною 3 статті 180
Господарського кодексу України
передбачено, що при укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до постанови пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" (пункти 1-2) при
розгляді справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину. Правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 Цивільного
кодексу України, зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Зі змісту спірного договору
вбачається про дотримання сторонами
істотних умов при підписанні вказаного
договору, а саме:

- істотні умови щодо предмету договору
погоджені пунктом 1.1 договору,
відповідно до якого постачальник
зобов'язується передати в погоджені
строки, а покупець прийняти і оплатити
на умовах, викладених в договорі,
нафтопродукти, найменування,
кількість, ціна яких вказується в
накладних документах на товар, які
оформлюються на кожну окрему партію
товару;

- істотні умови щодо ціни договору
погоджені пунктами 1.1 та 1.2 договору,
відповідно до яких: 1.1. ціна на
нафтопродукти вказується в накладних
документах на товар, які оформлюються
на кожну окрему партію товару; 1.2. ціна
встановлюються сторонами за
обопільною згодою на основі заявки
покупця й зазначаються в розрахункових
документах (рахунках-фактурах) та/чи в
відвантажувальних документах
(видаткових накладних) на товар, котрі
являються специфікацією в розумінні
статті 266 Господарського кодексу
України та складають невід'ємну
частину договору;

- істотні умови щодо строку дії
договору передбачені пунктом 6.1
договору, відповідно до якого договір
набирає чинності з дати його укладення
та діє до 31.12.2013р., а в частині
розрахунків до їх повного проведення. У
разі відсутності письмової заяви
жодної із сторін про припинення дії
договору, поданої до моменту
припинення дії договору, останній
вважається продовженим на один
календарний рік. Кількість разів
продовження дії договору є
необмеженою.

Отже, за змістом спірного
договору вбачається про погодження
істотних умов, передбачених статтею 180
Господарського кодексу України, таким
чином вимоги позивача в частині
визнання недійсним договору поставки
нафтопродуктів №ТДЗ-130406 від 16.04.2013р., не
підтверджуються матеріалами справи і
не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача, щодо
визнання недійсними специфікацій до
договору, суд вважає, що вказані вимоги
в цій частині також не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Позивач, обґрунтовуючи позовні
вимоги в частині визнання специфікацій
до договору недійсними, вказує на те,
що спірні специфікації (які фактично є
видатковими накладними, що передбачено
пунктом 1.2 договору) підписані особою,
яка не мала достатньо повноважень для
цього.

А саме, усі видаткові накладні
підписані ОСОБА_4 завідуючою складом
паливно-мастильних матеріалів на
підставі довіреностей №59 від 16.04.2013р.,
№72 від 21.05.2013р., №86 від 04.06.2013р., №105 від
19.06.2013р., №109 від 25.06.2013р., №118 від 05.07.2013р.,
які містяться в матеріалах справи та,
як вказує позивач, довіреності не
містять посилань на ціну продукції, яка
за ними мала б бути отримана, тому
представник відповідача за
довіреностями не мав права погоджувати
ціну товару, що поставляється, а отже
видаткові накладні, якими було
здійснено поставку є недійсними,
оскільки вони підписані особою, яка не
мала на це права.

Порядок видачі довіреностей
передбачений "Інструкцією про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей", затвердженою
наказом Міністерства фінансів України
№99 від 16.05.1996 року. Зі вказаної
інструкції вбачається, що даними, які
повинна містити така довіреність є
найменування цінностей, одиниця виміру
та кількість (прописом).

Відповідно до частини 2 статті 207
Цивільного кодексу України, правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно зі статтею 241 Цивільного
кодексу України, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем регулярно здійснювалась
оплата за поставлений товар на
підставі виставлених згідно
видаткових накладних рахунків, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями банківських виписок по
рахунку відповідача (а.с. 102-140), а також
підписаним сторонами та скріпленим
печатками Актом звірення
взаєморозрахунків станом на 23.07.2013р.,
зокрема, по спірному договору (а.с. 141).

Пунктом 3.4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№11 від 29.05.2013р. передбачено, що наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241
Цивільного кодексу України). Настання
передбачених цією статтею наслідків
ставиться в залежність від того, чи
було в подальшому схвалено правочин
особою, від імені якої його вчинено,
тому господарський суд повинен у
розгляді відповідної справи
з'ясовувати пов'язані з цим обставини.
Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Таким чином дії позивача по
сплаті виставлених відповідачем
рахунків на виконання умов спірного
договору, свідчать про схвалення
позивачем правочину, який він просить
суд визнати недійсним.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням викладеного,
апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку ,
що позовні вимоги позивача про
визнання недійсним договору поставки
нафтопродуктів №ТДЗ-130406 від 16.04.2013 року
та специфікацій до нього не
обґрунтовані, не підтверджені
матеріалами справи і задоволенню не
підлягають.

Апеляційна скарга, по суті
повторює зміст позовної заяви, яка була
предметом розгляду суду першої
інстанції, який дослідив всі обставини
справи і дійшов до правильних
висновків.

За викладених обставин
рішення суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи та
нормам діючого законодавства, а тому
підстав для його зміни чи скасування
апеляційний господарський суд не
знаходить. Апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення.

Згідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір за подання апеляційної
скарги відноситься на скаржника.

Керуючись ст.99.101,103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
Державного підприємства "Дослідне
господарство "Ізвєстія" Національної
академії аграрних наук України" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 30.01.2014р.
у справі № 908/3967/13 залишити без
задоволення. Рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 30.01.2014р. у справі № 908/3967/13
без змін.

Повний текст постанови

складено 21.03.2014р.

Головуючий суддя
Н.В. Пархоменко

Суддя
Л.А. Коваль

Суддя
А.Є. Чередко