ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 року
Справа № 33/5005/7726/2011

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.-
доповідача,

суддів: Бахмат Р.М.,Кощеєва І.М.

при секретарі: Назаренко С.Г.

за участю представників:

прокурора: Барчук А.Б. - прокурор
відділу, посвідчення №00865 від 17.08.2012р.;

позивача: не явився;

відповідача: не явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну заступника
прокурора Дніпропетровської області
(м. Дніпропетровськ) на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 18.02.2014р. у справі
№33/5005/7726/2011

за позовом: прокурора м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Дніпропетровської міської ради
(м. Дніпропетровськ)

до: публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод» (м.
Дніпропетровськ)

про: внесення змін до договору
оренди земельної ділянки від 12.04.2005
року №2241

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18 лютого
2014 року (підписано 24.02.2014р.) у справі
№33/5005/7726/2011 (суддя Рудовська І.А.)
відмовлено в позові прокурора м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Дніпропетровської міської ради
(м. Дніпропетровськ) до публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод» (м.
Дніпропетровськ) про внесення змін до
договору оренди земельної ділянки від
12.04.2005 року №2241, шляхом викладення п.4.1.
договору в наступній редакції:
«Орендна плата за користування
земельною ділянкою встановлюється
відповідно до Податкового кодексу
України та не може бути меншою
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється Податковим
кодексом України та відповідно до
рішення Дніпропетровської міської
ради від 02.02.2011 року за №216/8
мінімальному розміру орендної плати,
визначеному Податковим кодексом
України».

Не погодившись із рішенням
суду, заступник прокурора
Дніпропетровської області подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги. Прокурор
зазначив, що рішення суду винесе з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а висновки суду
не відповідають обставинам справи.
Прокурор, опираючись на вимоги п. 4 ст. 22,
ст.ст. 29 та положення постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. не погоджується з висновком
суду про зміну заявою прокурора м.
Дніпропетровська про уточнення
позовних вимог №63/2-294вих14 від 10.02.2014р.
підстав і предмету позову в ході
розгляду справи. Прокурор фактично
змінив лише предмет позову, шляхом
викладення в іншій редакції п. 4.1
договору та доповнення позовних вимог
вимогою щодо внесення змін до п. 2.3.
Заява про уточнення позовних вимог
була подана прокурором до початку
розгляду справи по суті, що
підтверджується протоколами судових
засідань та ухвалами господарського
суду. Господарським судом також
порушено ст.ст. 32, 35 ГПК України,
оскільки безпідставним є посилання
суду на обставини, встановлені
постановою Бабушкінського районного
суду від 01.11.2013р. по справі №2а-3609/11
стосовно рішення Дніпропетровської
міської ради №39/35 від 06.08.2008р. Прокурор
у справі №33/5005/7726/2011 обґрунтовує свої
вимоги посиланням на рішення
Дніпропетровської міської ради №216/8
від 02.02.2011р. Крім того, безпідставним є і
посилання суду на порушення прокурором
вимог ст. 188 ГК України.

Дніпропетровська міська рада -
позивач, відзив на апеляційну скаргу не
надав, представник позивача в судове
засідання не явився, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час і
місце проведення судового засідання.
Беручи до уваги, що матеріали справи є
достатніми для розгляду справи, неявка
представника позивача не перешкоджає
розгляду справи, представники сторін в
судове засідання не викликалися,
справа розглядалася без участі
представника позивача за наявними у
справі матеріалами.

Публічне акціонерне товариство
«Дніпропетровський трубний завод» -
відповідач, відзив на апеляційну
скаргу не надав, представник в судове
засідання не явився. 31.03.2014 року від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із участю представника в раніше
призначених судових засіданнях
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 (із змінами і
доповненнями) Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК).

Клопотання сторони не містить доказів
на підтвердження неможливості
забезпечити явку представника
товариства в судове засідання (ухвали,
повістки Дніпропетровського
апеляційного господарського суду про
призначення судових засідань на
01.04.2014р.). Крім того, явка представника
відповідача у судове засідання
обов'язковою не визнавалася, а дана
справа розглядається з 2011 року. За
таких обставин клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи не
задоволене, а розгляд справи був
проведений без участі представника
відповідача за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Вислухавши прокурора, переглянувши
матеріали справи, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд
встановив, що 12.04.2005р.на підставі
рішення Дніпропетровської міської
ради від 16.02.2005р. №130/25 між
Дніпропетровською міською радою
(Орендодавець) і відкритим
акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство
«Дніпропетровський трубний завод»
(Орендар) був укладений договір оренди
землі. Відповідно до п. 1.1. та п.
2.1договору, Орендодавець передав, а
Орендар прийняв в строкове платне
користування земельну ділянку, яка
знаходиться за адресою: вул.
Маяковського, 31 (Ленінський район) і
зареєстрована в Державному реєстрі
земель за кадастровим номером
:08:726:0001. В оренду передана
земельна ділянка загальною площею 15,3466
га.

Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки на час укладення цього
договору становила 81075035 грн. 88 коп. (п.
2.3. договору).

Укладений договір 12.04.2005р. був
посвідчений ОСОБА_1., нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу і зареєстрований
в реєстрі за №2241 та зареєстрований в
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі 07.07.2005р. за
№46.

Термін дії договору встановлений п. 3.1.
на п'ятнадцять років.

Відповідно до п. 4.1., 4.2. договору, річна
орендна плата за земельну ділянку
встановлюється у грошовій формі (у
гривнях), у розмірі 1(%) відсотка від
нормативної грошової оцінки та
дорівнює розміру земельного податку.

Зміна нормативної грошової оцінки
земельної ділянки та її індексація
проводиться без внесення змін та
доповнень до цього договору у порядку
та у випадках передбачених
законодавством України.

За умовами п. 4.3. договору, Орендар
повинен щорічно протягом першого
кварталу, надавати до комітету
земельних відносин Дніпропетровської
міської ради копію довідки про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки.

Пунктом 4.7. договору сторонами
узгоджено, що розмір орендної плати
переглядається щорічно, або у разі:
зміни умов господарювання,
передбачених договором; змін у
цільовому використанні земельної
ділянки; зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів, у тому
числі внаслідок інфляції; погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини орендаря, що підтверджено
документами; в інших випадках,
передбачених законом.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
№309-VI від 03.06.2008 року в Закон України
«Про оренду землі» були внесені зміни,
зокрема, ч. ч. 4 та 5 ст. 21 викладені в
наступній редакції: «Річна орендна
плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України «Про
плату за землю»; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України «Про плату за землю».
Річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки. При цьому
у разі визначення орендаря на
конкурентних засадах може бути
встановлений більший розмір орендної
плати, ніж зазначений у цій частині».
Вказаний закон набрав чинності з
моменту опублікування - з 04.06.2008 року.

В зв'язку із введенням в дію
Податкового кодексу України з 01.01.2011р.
(від 02.12.2010 N 2755-VI) Закон України „Про
плату за землю" втратив чинність згідно
ч. 2 Прикінцевих положень Кодексу.
Питання сплати податку на землю та
оплати орендної плати за користування
земельною ділянкою з 01.01.2011 року
регулюється виключно Податковим
кодексом України.

Згідно із статтею 287 Податкового
кодексу власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

Згідно з вимогами ст.21 Закону України
"Про оренду землі" орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України). Обчислення розміру орендної
плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Розмір орендної плати за земельні
ділянки встановлюється у договорі
оренди, але річна сума платежу не може
бути меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом, а також не може
перевищувати для земельних ділянок,
наданих для розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи технологічну
інфраструктуру таких об'єктів
(виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки; для інших земельних
ділянок, наданих в оренду, - 12
відсотків нормативної грошової оцінки
(ст.ст. 288.5-288.5.2 Податкового кодексу
України).

З метою приведення рішень міської ради
та проектів рішень міської ради, які
погоджено виконавчим комітетом
міської ради, у галузі земельних
відносин у відповідність до вимог
чинного законодавства, керуючись
Земельним кодексом України, Податковим
кодексом України та Законом України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», Дніпропетровською міською
радою було прийнято рішення №216/8 від
02.02.2011р. «Про приведення рішень міської
ради та деяких проектів рішень міської
ради, які погоджено виконавчим
комітетом міської ради, у галузі
земельних відносин у відповідність до
вимог чинного законодавства», яким
визначено, що до моменту прийняття
міською радою рішення про визначення
розміру річної орендної плати за
земельні ділянки залежно від їх
функціонального використання
встановити розмір річної орендної
плати за користування земельними
ділянками у мінімальному розмірі
орендної плати, визначеному Податковим
кодексом України, незалежно від мети
використання (п.1). Встановлено, що усі
нормативні акти, які було прийнято
міською радою до прийняття цього
рішення, діють в тих частинах, що не
суперечать положенням цього рішення (п.
4).

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом; а також у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору (ст.
652 ЦК України).

Згідно ст. 632 ЦК України ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Статтею 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

Отже, положеннями спірного договору
оренди та нормами чинного
законодавства передбачено можливість
зміни умов договору за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у випадках
встановлених договором або законом.
Оскільки сторонами в договорі оренди
передбачена можливість внесення змін
до договору, а орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати є підставою для
перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору.

Така ж правова позиція викладена і у
Постановах Верховного Суду України від
27.12.2010 року у справі № 27/15-10, від 23.05.2011
року у справі № 7/105-10(30/234-09), від 30.05.2011
року у справі №17/299-10, від 04.07.2011 року у
справі № 41/81пд, від 20.11.2012 року у справі
№ 28/5005/640/2012.

Статтею 11128 ГПК України
передбачено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

З матеріалів справи також
вбачається, що 07.02.2014р. та 11.02.2014 до
господарську суду Дніпропетровської
області прокурором м. Дніпропетровська
в порядку ст.22 ГПК України була подана
заява про уточнення позовних вимог,
якою прокурор просив уточнити позовні
вимоги шляхом внесення змін до п. п. 2.3.
та 4.1. спірного договору, виклавши їх в
наступній редакції: «п.2.3.Нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
станом на 03.02.2014р. становить 129573758 грн. 99
коп.».; «Річна орендна плата за земельну
ділянку встановлюється у грошовій
формі (у гривнях) у розмірі 3887212 грн. 77
коп., не є сталою та може змінюватись у
разі зміни нормативної грошової оцінки
земельної ділянки та обчислюється
відповідно до Податкового кодексу
України у мінімальному розмірі, що
встановлюється цим кодексом.» (а.с.106-116).

Господарський суд
Дніпропетровської області не прийняв
вищенаведену заяву прокурора,
пославшись на те, що вказаною заявою
прокурор змінив підставу і предмет
позову в ході розгляду справи по суті.

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду вважає, висновок
суду першої інстанції помилковим.

Прокурор, який відповідно до ч. 4
ст.29 ГПК України бере участь у справі,
несе обов'язки і користується правами
сторони на підставі ч. 4 ст.22 ГПК України
вправі до початку розгляду
господарським судом справи по суті має
право змінити предмет або підставу
позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 3.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р.(із
змінами і доповненнями) визначено, що
початок розгляду справи по суті має
місце з того моменту, коли
господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання. При
цьому неявка у судове засідання сторін
або однієї з сторін, за умови, що їх
належним чином повідомлено про час і
місце цього засідання, не перешкоджає
такому переходові до розгляду позовних
вимог, якщо у господарського суду
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи, передбачені частиною
першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення. Підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу.

Відтак зміна предмета позову
означає зміну вимоги, з якою позивач
звернувся до відповідача, а зміна
підстав позову - це зміна обставин, на
яких ґрунтується вимога позивача.
Одночасна зміна і предмета, і підстав
позову не допускається.

З огляду на наведені приписи зі
змісту заяви прокурора про уточнення
позовних вимог вбачається, що
прокурором були лише змінені позовні
вимоги шляхом викладення в новій
редакції та доповнення вимогою про
внесення змін ще до одного пункту
спірного договору. Предмет позову -
договір оренди землі від 12.04.2005р.
залишився не змінним так як і
залишились незмінними і підстави
позову, які були обґрунтовані
прийняттям рішення Дніпропетровської
міської ради №216/8 від 02.02.2011р. та
Податковим кодексом України. До того ж
з матеріалів справи вбачається , що
заява прокурора №63/2-269вих-14 від 07.02.2014р.
(здана до суду особисто 07.02.2014р., що
підтверджується штемпелем суду) була
подана до розгляду справи по суті.

Відповідно до протоколу
судового засідання від 30.01.2014р. розгляд
справи було відкладено до 11.02.2014р.(а.с.
104). Заява ж прокурора №63/2-294вих14 від
10.02.2014р. (відповідно до штемпелю суду
одержана 11.02.2014р.), на яку посилається в
рішенні суд повністю дублює попередню
та як вбачається з протоколу судового
засідання від 11.02.2014р. була надана до
надання пояснень прокурором та
представниками сторін, тобто до
розгляду справи по суті (а.с.123). Ухвалою
суду від 11.02.2014р. розгляд справи було
продовжено у зв'язку з необхідністю
витребування у відповідача письмових
пояснень чи заперечень на заяву про
уточнення позовних вимог (а.с.124).

Прокурор просив внести зміни до
діючого договору оренди земельної
ділянки з урахуванням нової
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки станом на 03.02.2014р. Відповідно до
підготовленого Управлінням
Держземагенства у м. Дніпропетровськ
витягу з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки відповідача нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
склала 129573758,99 грн.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 5
Закону України «Про оцінку земель»
грошова оцінка земельних ділянок
залежно від призначення та порядку
проведення може бути нормативною і
експертною. Нормативна грошова оцінка
земельних ділянок використовується
для визначення розміру земельного
податку, державного мита при міні,
спадкуванні та даруванні земельних
ділянок згідно з законом, орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності, втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, а
також при розробці показників та
механізмів економічного стимулювання
раціонального використання та охорони
земель.

Згідно частини 2 статті 12 цього Закону
нормативно-правові акти з проведення
оцінки земель які розробляються з
урахуванням вимог положень
національних стандартів,
затверджуються Кабінетом Міністрів
України. Нормативно грошова оцінка
земельних ділянок в силу положень
статті 13 названого Закону приводиться,
зокрема, у разі визначення розміру
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності.

Нормами статі 18 Закону України «Про
оцінку земель» встановлено, що
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок проводиться відповідно до
державних стандартів, норм, правил, а
також інших нормативно-правових актів
на землях усіх категорій та форм
власності.

Відповідно до положень статей 20 та 23
цього Закону за результатами
бонітування ґрунтів, економічної
оцінки земель та нормативно грошової
оцінки земельних ділянок складається
технічна документація, а за
результатами проведення експертної
грошової оцінки земельних ділянок
складається звіт. Дані про нормативну
грошову оцінку окремої земельної
ділянки оформлюється як витяг з
технічної документації з нормативно
грошової оцінки земель.

Технічна документація з бонітування
ґрунтів, економічної оцінки земель та
нормативно грошової оцінки земельних
ділянок у межах населених пунктів
затверджується відповідною сільською,
селищною, міською радою. Витяг з
технічної документації про нормативно
грошову оцінку окремої земельної
ділянки видається відповідним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Порядок проведення нормативної
грошової оцінки землі урегульований
«Порядком нормативної грошової оцінки
земель сільськогосподарського
призначення та населених пунктів»,
затвердженим спільним наказом
Державного комітету по земельних
ресурсах, Міністерства аграрної
політики України, Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України, Українською академією
аграрних наук від 27.01.2006р. за №18/15/21/11.

Пунктом 1.3 Порядку передбачено,
що нормативна грошова оцінка земель
використовується для визначення
розміру земельного податку… орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності.

Нормативна грошова оцінка земель
є основою для визначення розміру
орендної плати, а зміна нормативної
грошової оцінки земельної ділянки є
підставою для перегляду розміру
орендної плати (постанова Верховного
Суду України від 03.12 2013 р. у справі №
3-34гс13).

Стаття 33 Господарського кодексу
України зобов'язує кожну сторону
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В даному випадку вимоги прокурора про
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки, зокрема до
нормативної грошової оцінки можуть
бути задоволені тільки на підставі
виданого у відповідності з вимогами
вищезазначеного Порядку витягу із
технічної документації про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки.
Надані прокурором докази по справі, у
тому числі і витяг з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки є належними
доказами в розумінні ст. 34 ГПК України

Приписами частин 1 і 2 ст. 180
Господарського кодексу України
встановлено, що зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Виходячи із ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно ст. 13 Конституції України,
земля є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених цією Конституцією.
Держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності та
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом. До
розмежування земель державної і
комунальної власності, повноваженнями
з розпорядження ними в межах населених
пунктів, тобто функціями виконавчої
влади, наділені міські ради (Розділ Х
Перехідні положення, п.12 Земельного
кодексу України). Частина 2 ст. 19
Конституції України зобов'язує органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно приписів статті 144 Конституції
України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території, а тому у разі
прийняття уповноваженим органом
рішення про внесення змін до ставок
орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів, що
використовуються для розрахунку
орендної плати за земельні ділянки,
такі обставини можуть не братися судом
до уваги лише у разі скасування
відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування в установленому
законом порядку (п.2.19 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 р. № 6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин»).

Ця вимога обов'язкова як для прокурора,
так і для судів при розгляді справ.

Заявлені прокурором вимоги щодо
внесення змін до договору оренди
враховують у повній мірі як умови
прийнятого Дніпропетровською міською
радою рішення, так і вимоги чинного
земельного законодавства.

Не можна погодитись з посиланням в
рішенні суду на постанову
Бабушкінського районного суду від
01.11.2013р. по справі №2а-3609/11, предметом
розгляду якого були позовні вимоги
щодо рішення Дніпропетровської
міської ради №39/35 від 06.08.2008р. «Про
внесення змін до рішень міської ради та
її виконавчого комітету у галузі
земельних відносин і приведення деяких
рішень міської ради з питань передачі
земельних ділянок та діючих договорів
оренди у відповідність до вимог
чинного законодавства». З рішення
Бабушкінського районного суду
вбачається, що підставою для прийняття
рішення міської ради №39/35 від 06.08.2008р.
було «необхідність приведення раніше
прийнятих рішень до норм діючого
законодавства, зокрема Закону України
«Про оренду землі», Закону України «Про
плату за землю», Закону України «Про
місцеве самоврядування», з урахуванням
положень вищевказаного Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від
03.06.2008р. №309-ІV»(а.с. 98). Позовні ж вимоги
прокурора у справі №33/5005/7726/2011 були
обґрунтовані посиланням на рішення
Дніпропетровської міської ради №216/8
від 02.02.2011р. «Про приведення рішень
міської ради та деяких проектів рішень
міської ради, які погоджено виконавчим
комітетом міської ради, у галузі
земельних відносин у відповідність до
вимог чинного законодавства», яке на
даний момент регулює земельні
відносини у відповідності до вимог
чинного законодавства, зокрема до
вимог Податкового кодексу України.

Крім того, слід визнати неправильним
висновок господарського суду
Дніпропетровської області про
недотримання позивачем порядку
внесення змін, встановленого ст. 188 ГК
України.

У листі Вищого господарського
суду України від 06.08.2008 р. № 01-8/471 "Про
деякі питання практики застосування у
вирішенні окремих норм процесуального
права (за матеріалами справ,
розглянутих Верховним Судом України)",
зокрема, зазначено: відповідно до
частини другої статті 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі. Як зазначено в резолютивній
частині рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2002 у справі щодо
офіційного тлумачення положення
частини другої статті 124 Конституції
України (справа про досудове
врегулювання спорів), положення
частини другої статті 124 Конституції
України щодо поширення юрисдикції
судів на всі правовідносини, що
виникають у державі, в аспекті
конституційного звернення необхідно
розуміти так, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами. За таких
обставин недотримання позивачем вимог
частини другої статті 188
Господарського кодексу України щодо
обов'язку надсилання іншій стороні
пропозицій про розірвання договору, у
разі виникнення такої необхідності, не
позбавляє позивача права звернутися за
захистом порушеного права шляхом
вчинення прямого позову до відповідача
про розірвання оспорюваного договору.
Крім того, слід враховувати, що в силу
ст.4 ГК України земельні відносини не є
предметом регулювання цього Кодексу.
Аналогічні приписи були викладені і
останніми змінами до п. 2.19 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011 р. № 6 «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин» .

За таких обставин рішення місцевого
господарського суду підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга
прокурора - задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 103-105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Дніпропетровської області
(м. Дніпропетровськ) задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18 лютого
2014 року у справі №33/5005/7726 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Внести зміни до п.п. 2.3. та
4.1.договору оренди землі від 12.04.2005 року,
укладеного між Дніпропетровською
міською радою та публічним акціонерним
товариством «Дніпропетровський
трубний завод», посвідченого
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_1,
зареєстрованого в реєстрі за №2241,
зареєстрованого в книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі за №46 від 07.07.2005 року,
виклавши їх в наступній редакції:

«п.2.3. Нормативна грошова оцінка
земельної ділянки станом на 03.02.2014р.
становить 129573758 грн. 99 коп.».

«п. 4.1. Річна орендна плата за
земельну ділянку встановлюється у
грошовій формі (у гривнях) у розмірі
3887212 грн. 77 коп., не є сталою та може
змінюватись у разі зміни нормативної
грошової оцінки земельної ділянки та
обчислюється відповідно до
Податкового кодексу України у
мінімальному розмірі, що
встановлюється цим кодексом».

Стягнути з рахунку публічного
акціонерного товариства
Дніпропетровський трубний завод» (м.
Дніпропетровськ, вул. Маяковського, 31,
) в дохід Державного
бюджету України в особі Управління
Державного казначейства служби
України у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області 85 грн. державного мита.

Стягнути з рахунку публічного
акціонерного товариства
Дніпропетровський трубний завод» (м.
Дніпропетровськ, вул. Маяковського, 31,
) в дохід Державного
бюджету України в особі Управління
Державної казначейської служби
України у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровській
області 609 грн. 00 коп. судового збору за
перегляд судового рішення в
апеляційному порядку.

Зобов'язати господарський суд
Дніпропетровської області видати
накази відповідно до вимог ст.ст. 116, 117
ГПК України.

(постанова виготовлена у повному
обсязі 02.04.2014 року)

Головуючий суддя:

О.С.Євстигнеєв

Судді:
Р.М.
Бахмат

І.М.
Кощеєв