КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р. Справа№ 910/19433/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Цікало М.М.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро» на рішення
Господарського суду міста Києва від
27.11.2013 року (суддя Чинчин О.В. )

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро»

до Приватного
підприємства «Артбудінвест»

про стягнення грошових
коштів,-

Постанова прийнята 27.03.2014
року в зв`язку з оголошенням перерви в
судовому засіданні 06.03.2014 року
відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Торговий дім «Статус
Агро» звернувся до Господарського суду
м. Києва з позовом до ПП «Артбудінвест»
про стягнення грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.11.2013 року в задоволенні
позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
рішення прийнято з порушення норм
матеріального права та при неповному
з`ясуванні обставин, що мають значення
для справи, а тому просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 27.11.2013 року та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.01.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 18.02.2014 року.

Представник позивача в судове
засідання на вказану дату не з`явився.
Причини неявки суду не повідомив. Про
день та час розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове
засідання з`явився та надав усні
пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні
матеріали справи, встановив наступне:

15 квітня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Статус Агро» та Приватним
підприємством «Артбудінвест» був
укладений договір № 15/04-05 про зворотну
фінансову допомогу.

Відповідно до умов договору
позикодавець надав позичальнику
безпроцентну фінансову допомогу в сумі
10000 гривень на зворотній основі, а
позичальник зобов'язався повернути
позикодавцю зазначену суму.

Як вбачається з долученого до
матеріалів справи платіжного
доручення № 273 від 15.04.2011 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро» на підставі Договору №
15/04-05 про зворотну фінансову допомогу
від 15 квітня 2011 року перерахувало
Приватному підприємству
«Артбудінвест» 10000 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва по справі № 44/211-б від 31.03.2011 року
за заявою ПАТ «Дочірній банк Сбербанку
Росії» порушено провадження у справі
про банкрутство та введено процедуру
розпорядження майном боржника -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро».

Постановою Господарського суду міста
Києва від 10.10.2011 року по справі № 44/211-б
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро» визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру та
призначено арбітражного керуючого
Юдицького О.В. ліквідатором банкрута.

На виконання вимог Постанови
Господарського суду міста Києва по
справі № 44/211-б та статті 25 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», ліквідатором
банкрута було встановлено, що за
Приватним підприємством
«Артбудінвест» обліковується
дебіторська заборгованість перед
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро» в розмірі 10000 грн.

Оскільки позивач надав зворотну
фінансової допомогу відповідачу, то у
нього, виникло право вимоги від
останнього повернення отриманих
коштів.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Як було встановлено судом першої
інстанції, відповідно до платіжних
доручень № 470 від 12.05.2011 року, № 504 від
13.05.2011 року, № 543 від 18.05.2011 року, № 612 від
30.05.2011, № 623 від 31.05.2011 року, № 619 від
31.05.2013 року, № 681 від 20.06.2011 року, № 1450 від
31.10.2011 року Приватним підприємством
«Артбудінвест» повернуто Товариству з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Статус Агро» 8000 грн. зворотної
фінансової допомоги відповідно до
договору № 15/04-05 про зворотну фінансову
допомогу.

Вказане підтверджується поясненнями
представника позивача, наданими в
судовому засіданні суду першої
інстанції.

03 жовтня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Статус Агро» (цедент) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрополь Україна»
(цесіонарій) був укладений договір №
03/10 про відступлення права вимоги.

Пунктом 1.1. договору № 03/10 про
відступлення права вимоги визначено,
що цедент передає, а цесіонарій приймає
на себе право вимоги, що належать
Цеденту, і стає кредитором по
заборгованості що виникла згідно
договору № 15/04-05 від 15.04.2011 року, за яким
цедент набув права вимагати грошові
кошти від ПП «Артбудінвест» отримані
ним згідно договору № 15/04-05 від 15.04.2011
року.

Право вимоги, що відступається за
договором, оцінене сторонами в сумі 2000
грн.

04.10.2011 року Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро» повідомлено Приватне
підприємство «Артбудінвест» про
відступлення права вимоги Товариству
з обмеженою відповідальністю
«Агрополь Україна» за Договором № 03/10
про відступлення права вимоги на суму
2000 грн.

Відповідно до картки рахунку 55
Приватного підприємства
«Артбудінвест», останнім перераховано
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Агрополь Україна»,
на підставі договору № 03/10 про
відступлення права вимоги, 2000 грн.

Отже, матеріалами справи
підтверджується виконання
відповідачем зобов'язань як за
договором № 15/04-05 від 15.04.2011 року на суму
8000 грн. так і за договором № 03/10 про
відступлення права вимоги на суму 2000
грн., а тому позовні вимоги ТОВ
«Торговий дім «Статус Агро» є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем в суді першої
інстанції заявлялося клопотання в
порядку ч.1 ст 83 ГПК України про
визнання недійсним договору № 15/04-05 від
15.04.2011 року про зворотну безпроцентну
фінансову допомогу.

Частиною 1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право визнати
недійсним повністю чи у певній частині
пов'язаний з предметом спору договір,
який суперечить законодавству.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину. До таких вимог, зокрема,
відносяться: волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

В обґрунтування своїх вимог щодо
визнання недійсним договору № 15/04-05 від
15.04.2011 року про зворотну безпроцентну
фінансову допомогу позивач
посилається на те, що даний договір
укладений між позивачем та
відповідачем з порушенням норм
цивільного законодавства та статті 13
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», а саме без
відповідного погодження з арбітражним
керуючим розпорядником майна.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній на час укладення
договору) визначено, що з метою
забезпечення майнових інтересів
кредиторів в ухвалі господарського
суду про порушення провадження у
справі про банкрутство або в ухвалі,
прийнятій на підготовчому засіданні,
вказується про введення процедури
розпорядження майном боржника і
призначається розпорядник майна у
порядку, встановленому цим Законом.

Керівник або орган управління боржника
виключно за погодженням з
розпорядником майна укладає угоди
щодо: передачі нерухомого майна в
оренду, заставу, внесення зазначеного
майна як внеску до статутного капіталу
господарського товариства або
розпорядження таким майном іншим
чином; одержання та видачі позик
(кредитів), поручительства і видачі
гарантій, уступки вимоги, переведення
боргу, а також передачі в довірче
управління майна боржника;
розпорядження іншим майном боржника,
балансова вартість якого складає понад
один відсоток балансової вартості
активів боржника.

Проте, як вбачається з ухвали
Господарського суду міста Києва від
29.05.2013 року у справі № 44/211-б за заявою
Публічного акціонерного товариства
«Дочірній банк Сбербанку Росії» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро» про визнання банкрутом,
ухвалою Господарського суду м. Києва
від 06.06.2011 року визнано розмір вимог
кредитора Публічного акціонерного
товариства «Дочірній Банк Сбербанку
Росії» в сумі 325,16 грн., та призначено
розпорядником майна боржника
арбітражного керуючого Юдицького
Олександра Вікторовича, в той час як
договір між сторонами був підписаний
15.04.2011 року, тобто до моменту
призначення арбітражного керуючого.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що доводи позивача
про укладення договору № 15/04-05 від
15.04.2011 року про зворотну безпроцентну
фінансову допомогу з порушеннями норм
цивільного законодавства та статті 13
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» є
безпідставними та не підлягаючим
задоволенню.

Що стосується клопотання представника
позивача, в порядку частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, про визнання недійсним
договору № 03/10 від 03.10.2011 року про
відступлення права вимоги, варто
зазначити наступне.

Як вбачається з позовної заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро», предметом розгляду
даного спору є стягнення грошових
коштів на підставі договору,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро» та Приватним
підприємством «Артбудінвест».

Приватне підприємство «Артбудінвест»
не є стороною договору № 03/10 від 03.10.2011
року про відступлення права вимоги,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрополь
Україна», зазначений договір не
пов'язаний з предметом спору,
визначеним позивачем, а тому Київський
апеляційний господарський суд вважає
висновок суду першої інстанції
стосовного того, що клопотання
позивача, в порядку частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, про визнання недійсним
договору № 03/10 від 03.10.2011 року про
відступлення права вимоги не
підлягаючим задоволенню,
обґрунтованим та законним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано
обставини справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, з повним
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, правомірно відмовлено у
задоволені позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Статус Агро», а тому апеляційна
скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Статус Агро» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Статус Агро» залишається без
задоволення, судові витрати,
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Статус Агро» залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду міста Києва від 27.11.2013 року у
справі № 910/19433/13- без змін.

2. Матеріали справи № 910/19433/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов