ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.
Справа № 914/4544/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів Т.С.

суддів
Малех І.Б.

Кузь В.Л.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Сюрприз'', м.Львів №
62 від 26.02.2014 року

на рішення господарського суду
Львівської області від 18.02.2014 р..

у справі № 914/4544/13

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Сюрприз'', м.Львів

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
,,Всеукраїнський банк розвитку'', м.Київ

за участю третьої особи 1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Регіонального відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області, м.Львів

за участю третьої особи 2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Відокремленого підрозділу ,,Вокзал
станція Львів'' ДТГО ,,Львівська
залізниця'', м.Львів

про: укладення договору про внесення
змін до договору суборенди приміщення

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Качор С.Б.-представник
на підставі довіреності № 475 від 21.10.13
року;

від третьої особи 1: Парамонов О.С. -
представник на підставі довіреності №
18-11-00020;

від третьої особи 2: Жовтонецький В.М.
-представник на підставі довіреності №
НЮ-32;

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Львівської області від 18.02.2014 р. у
справі № 914/4544/13 (суддя Король
М.Р.) в позові товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Сюрприз'', м.Львів до
відповідача: Публічного акціонерного
товариства ,,Всеукраїнський банк
розвитку'', м.Київ, за участю третьої
особи 1, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Регіонального відділення
Фонду державного майна України у
Львівській області, м.Львів та за
участю третьої особи 2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Відокремленого
підрозділу ,,Вокзал станція Львів'' ДТГО
,,Львівська залізниця'', м.Львів про:
укладення договору про внесення змін
до договору суборенди приміщення
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Львівської
області від 18.02.2014 р. у справі № 914/4544/13,
позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю ,,Сюрприз''- подав
апеляційну скаргу, з підстав неповноти
з'ясування місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи та порушення норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник мотивує свою
апеляційну скаргу тим, що
господарським судом Львівської
винесено рішення від 04.03.13 року, яким
позовні вимоги задоволені частково,
вирішено розірвати договір суборенди
приміщення від 03.05.2012 р., укладений між
ТзОВ «Сюрприз» та Публічним
акціонерним товариством
«Всеукраїнський банк розвитку», та
виселити суборендаря з суборендованих
приміщень, а в частині стягнення коштів
судом було відмовлено у зв'язку із
відсутністю змін до Договору в частині
збільшення суборендної плати. На
підставі наведеного товариством з
обмеженою відповідальністю ,,Сюрприз''
направлено на адресу ПАТ
«Всеукраїнський банк розвитку» лист
№153 від 19.06.2013 року, з проханням
ознайомитися та підписати Договір про
внесення змін до Договору суборенди
приміщення від 03.05.2012 р. Згідно із п. 3
Договору про внесення змін до Договору,
Суборендар зобов'язаний відшкодувати
протягом 10 днів після підписання
вказаного Договору борг за період з
03.05.2012 р. по 18.06.2013 року, сум сплачених за
електроенергію, комунальні платежі та
сплату земельного податку, а також
різниці між виставленим рахунком
Балансоутримувача за оренду
приміщення згідно висновку експерта
про вартість майна. Позицію суду про те,
що Договір суборенди розірваний
скаржник вважає безпідставним з огляду
на те, що 10.09.2012р. між РВ ФДМУ по
Львівській області та ТзОВ "Сюрприз"
погоджені зміни до договору оренди в
частині вартості орендованого майна та
орендної плати в сторону їх збільшення,
а також продовжений строк дії договору
до 11.08.2013р. 19.09.2012р., сторонами договору
оренди погоджені зміни до договору, у
тому числі щодо заборони орендаря
здавати майно в суборенду. ТзОВ
"Сюрприз" зверталось до ПАТ
"Всеукраїнський банк розвитку" з листом
№ 155 від 18.09.2012, в якому просило
звільнити приміщення за договором
суборенди, з тих підстав, що РВ ФДМ
України при пролонгації договору
оренди № 126 від 15.08.2006 р. заборонило
здавати приміщення в суборенду, в
зв'язку з листом ДТГО «Львівська
залізниця» від 10.07.2012 р., № НЗЕ-10/2116, яким
передбачено заборону суборенди.
Скаржник наголошує на неодноразовому
зверненні до ПАТ «Всеукраїнський банк
розвитку» з листами про необхідність
внести зміни до Договору суборенди
приміщення від 03.05.2012 року, в частині
збільшення суборендної плати, та
відшкодувати різницю сплачених ТзОВ
«Сюрприз» коштів за комунальні послуги
та податку за землю. Орендна плата до
затвердження нового розрахунку
становила 1147 грн. без ПДВ та інших
нарахувань, а після затвердження
нового розрахунку орендної плати,
орендна плата становить 2219,90 грн., без
ПДВ та інших нарахувань. Останній
рахунок №243 та №243А, що був виставлений
за січень 2014 р., становить 1824,02 грн. У
своїй апеляційній скарзі, апелянт
також наголошує на тому, що в абзаці
третьому сторінки 5 постанови
Львівського апеляційного
господарського суду по справі №5015/5372/12
від 23.04.2013 року, колегія суддів
зазначила про встановлення ними того,
що в п. 5.1. договору суборенди сторони
визначили строк дії договору оренди до
02.11.2014 року. Тобто станом на даний час
договір суборенди від 03.05.2012 року є
чинним.

На підставі наведеного скаржник
просить рішення господарського суду
Львівської області від 18.02.2014 р. по
справі № 914/4544/13 скасувати та прийняти
нове, яким задоволити позовні вимоги в
повному обсязі.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу № 914/4544/13
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
20.03.2014 року у склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Малех І.Б. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
20.03.14 р., подані скаржником матеріали
визнано достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 01.04.14 р..

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 01.04.14 року, у
зв'язку із перебуванням судді Желіка
М.Б. у відпустці, у склад колегії для
розгляду справи № 914/4544/13 введено
замість судді Желіка М.Б.- суддю Кузя
В.Л..

Представникам роз'яснено їх права
згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 01.04.14 року
представник відповідача з'явився,
проти апеляційної скарги заперечив,
рішення суду першої інстанції вважає
законним та обґрунтованим, просив
залишити його без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

01.04.14 року представники третіх осіб 1,2 в
судове засідання з'явились, проти
апеляційної скарги заперечили, надали
усні пояснення по суті спору.

Представник скаржника в судове
засідання не з'явився, проте через
канцелярію суду апелянтом подано
клопотання (вх. № 01-04/1848/14 від 31.03.14 року)
про відкладення розгляду справи, у
зв'язку із неможливістю забезпечити
явку повноважного представника.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія
суддів звертає увагу, що з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і
т.п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
ч.1-5 ст.28 ГПК, з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами. (Постанова
пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. „Про деякі
питання практики застосування ГПК
України судами першої інстанції"). Крім
того, враховуючи, що явка
представників сторін у судове
засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також достатність
матеріалів справи для розгляду
апеляційної скарги по суті, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне:

як правильно встановлено судом
першої інстанції, 15.08.2006 р. між
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Львівській
області та ТзОВ "Сюрприз" укладено
договір оренди індивідуально
визначеного нерухомого майна, що
належить до державної власності, №126.

Відповідно до пункту 1.1.
договору, орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
користування окреме індивідуально
визначене нерухоме державне майно -
частину вбудованого нежитлового
приміщення, площею 3,2 м2, яке розміщене
на 1-му поверсі будівлі вокзалу станції
Львів за адресою: м. Львів, площа
Двірцева, 1, що перебуває на балансі
Відокремленого підрозділу "Вокзалу
станції Львів" ДТГО "Львівська
залізниця". Згідно пункту 10.1.
договору, цей договір набирає чинності
з дня підписання і діє протягом 11
місяців з 14 серпня 2006 р. по 14 липня 2007 р.
включно. Чинність цього договору
припиняється внаслідок, зокрема,
закінчення строку, на який його було
укладено (пункт 10.10. договору).

Сторонами неодноразово вносилися
зміни до договору оренди.
15.08.2006 р. сторонами
підписано акт приймання-передачі
нерухомого державного майна, загальною
площею 3,2 м2, за адресою: м. Львів, площа
Двірцева, 1.

03.05.2012 р. між ТзОВ "Сюрприз" та ПАТ
"Всеукраїнський банк розвитку"
укладено договір суборенди приміщення,
відповідно до п. 1.1 якого
суборендодавець передає, а суборендар
приймає в строкове платне користування
частину нежитлового приміщення, яке
розміщене на першому поверсі будівлі
вокзалу станції Львів загальною площею
2,8 кв. м, згідно технічної документації
ОКП Львівської обласної ради "Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки", відповідно до
Додатку №1 до цього договору.
Приміщення розташовані за адресою: м.
Львів, площа Двірцева, 1. Строк
суборенди становить 30 місяців, а саме з
03.05 2012 р. по 02.11.2014 р. включно у
відповідності до п.5.1 договору
суборенди.

10.09.2012 р. укладено договір про
внесення змін до договору оренди
індивідуально визначеного нерухомого
майна, що належить до державної
власності від 15.08.2006 р. №126, яким
погоджені зміни щодо вартості
орендованого майна та орендної плати, а
також встановлений строк дії договору
до 11.08.2013 р. Крім того, сторони змінили
пункт 10.4 договору оренди та виклали
його в такій редакції: "Договір оренди
продовжується за наявності письмової
заяви орендаря на адресу орендодавця
за місяць до закінчення договору
оренди. У разі відсутності заяви однієї
із сторін про припинення цього
договору або зміну його умов після
закінчення строку його чинності
протягом одного місяця договір
вважається продовженим на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені цим договором. Зазначені
дії оформляються додатковим договором,
який є невід'ємною частиною договору".

Згідно листа №153 від 19.06.2013 р.,
позивач направив відповідачу для
ознайомлення та підписання чотири
примірники договору про внесення змін
(доповнень) до договору суборенди
приміщення від 03.05.2012 р.. Згода про
внесення змін до договору сторонами
досягнута не була.

При вирішенні спору суд першої
інстанції підставно виходив з того, що
згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Статтею 193 ГК України
передбачено, що господарські
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів і договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Частиною 6 ст. 283 ГК України
передбачено, що до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Нормами
статті 759 ЦК України, які
кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК
України передбачено, що за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Відповідно до ст.2 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч.6 ст.180 ГК України, строком
дії господарського договору є час,
впродовж якого існують господарські
зобов'язання сторін, що виникли на
основі цього договору. Відповідно
до ч.1 ст.17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
термін договору оренди визначається за
погодженням сторін. Згідно ч.2 ст.17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" та ч.4 ст.284 ГК
України, у разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або
зміну умов договору оренди протягом
одного місяця після закінчення терміну
дії договору він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
договором. Після закінчення терміну
договору оренди орендар, який належним
чином виконував свої обов'язки за
договором, має переважне право, за
інших рівних умов, на укладення
договору оренди на новий термін, крім
випадків, якщо орендоване майно
необхідне для потреб його власника. У
разі якщо власник має намір
використовувати зазначене майно для
власних потреб, він повинен письмово
попередити про це орендаря не пізніше
ніж за три місяці до закінчення терміну
договору (ч.3 ст.17 Закону України "Про
оренду державного і комунального
майна").

Частиною 2 ст. 35 ГПК України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.
Рішенням господарського суду
Львівської області від 26.11.2013 р., яке
набрало законної сили, у справі №914/3772/13
за позовом ТзОВ "Сюрприз" до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області про зобов'язання відповідача
укласти додаток до договору на
продовження строку дії договору
оренди, в задоволенні позовних вимог
відмовлено. Цим рішенням встановлено,
що у матеріалах справи містяться
докази, які підтверджують факт
доведення до відома орендаря у
визначений ст.17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" строк заперечень орендодавця
щодо продовження дії договору оренди
(від 15.08.2006 р. №126).

Скаржник посилається на те, що в
світлі постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
23.04.2013 р. та постанови Вищого
господарського суду від 08.08.2013 р. у
справі №5015/5372/12, договір суборенди
нежитлового приміщення від 03.05.2012 р.,
укладений між ТзОВ "Сюрприз" та ПАТ
"Всеукраїнський банк розвитку",
залишається чинним, а договір оренди
індивідуально визначеного нерухомого
майна, що належить до державної
власності №126 від 15.08.2006 р., продовженим
на строк, визначений договором
суборенди від 03.05.2012 р.. Однак, суд, у
вказаному судовому рішенні, звернув
увагу позивача на те, що згаданими вище
постановами не встановлено терміну дії
спірного договору оренди №126 від 15.08.2006
р., а предметом судового дослідження у
справі №5015/5372/12 був договір суборенди
від 03.05.2012 р. В зв'язку з наведеним, на
момент розгляду спору договір оренди
індивідуально визначеного нерухомого
майна, що належить до державної
власності, №126 від 15.08.2006 р. є
припиненим. Оскільки строк надання
майна у суборенду не може перевищувати
терміну дії договору оренди, договір
суборенди від 03.05.2012 р., укладений між
ТзОВ "Сюрприз" та ПАТ "Всеукраїнський
банк розвитку", також припинив свою дію.

У відповідності до ст. 774 ЦК
України, передання наймачем речі у
користування іншій особі (піднайм)
можливе лише за згодою наймодавця, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Строк договору піднайму не
може перевищувати строку договору
найму. До договору піднайму
застосовуються положення про договір
найму. Орендар має право передати в
суборенду нерухоме та інше окреме
індивідуально визначене майно (окремі
верстати, обладнання, транспортні
засоби, нежилі приміщення тощо), якщо
інше не передбачено договором оренди.
При цьому строк надання майна у
суборенду не може перевищувати терміну
дії договору оренди. (ч. 2 ст. 22 Закону
України „Про оренду державного та
комунального майна").

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду
(ст. 188 ГК України).

Необхідність внесення змін у
договір суборенди скаржник мотивує
збільшенням орендної плати згідно
договору оренди від 15.08.2006 р., у який
внесено зміни 10.09.2012 р. Наведене
збільшення орендної плати скаржник
вважає форс - мажорною обставиною,
передбаченою договором суборенди.

Суд першої інстанції підставно
визнав вказане твердження позивача
безпідставним. Відповідно до п.12.1
договору суборенди, сторона
звільняється від визначеної цим
договором та (або) чинним в Україні
законодавством відповідальності за
повне чи часткове порушення Договору,
якщо вона доведе, що таке порушення
сталося внаслідок дії форс - мажорних
обставин, визначених у цьому Договорі,
за умови, що їх настання було
засвідчено у визначеному цим договром
порядку. Підпунктом 12.1.1 вказаного
договору суборенди передбачено, що під
форс - мажорними обставинами в цьому
договорі слід розуміти будь - які
обставини зовнішнього щодо сторін
характеру, що виникли без вини сторін,
поза їх волею або всупереч волі чи
бажанню сторін, і які не можна було ні
передбачити, ні уникнути, включаючи
стихійні явища природного характеру
(землетруси, повені, урагани,
руйнування в результаті блискавки
тощо), лиха техногенного та
антропогенного походження (вибухи,
пожежі, вихід з ладу машин, обладнання
тощо), обставини суспільного життя
(воєнні дії, громадські хвилювання,
епідемії, страйки, бойкоти тощо), а
також видання актів органів державної
влади чи місцевого самоврядування,
інші законні або незаконні заборонні
заходи названих органів, які
унеможливлюють виконання сторонами
зобов'язань за цим договором або
перешкоджають такому виконанню тощо.
Цими умовами договору врегульовано
підстави звільнення сторони договору
від відповідальності за повне чи
часткове порушення договору внаслідок
настання обставин, які унеможливлюють
виконання сторонами зобов'язань за цим
договором або перешкоджають такому
виконанню.

Крім того, згідно ч.1 ст. 627 ЦК
України, відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Частиною 3 ст. 22 Закону
України „Про оренду державного та
комунального майна" встановлено, що
плата за суборенду цього майна, яку
отримує орендар, не повинна
перевищувати орендної плати орендаря
за майно, що передається в суборенду.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Відповідач додаткових доказів не подав
і суду апеляційної інстанції, не
обґрунтовував неможливості подання
таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили. Однак, у
встановленому законом порядку
підстави, передбачені у ст. 104 ГПК
України для скасування або зміни
судового рішення не були доведені суду
належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи, наявні в
них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду Львівської
області від 18.02.2014 р. у справі № 914/4544/13
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101,
103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А
Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю ,,Сюрприз''-
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Львівської
області від 18.02.2014 р. у справі № 914/4544/13 -
без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до
господарського суду Львівської
області.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано відповідно до вимог статті
105 ГПК України 04.04.2014 року.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

Суддя
Малех І.Б.

Суддя
Кузь В.Л.