ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
Справа № 925/175/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Скиби Г.М.,
за участю секретаря судового засідання
Кенкеч О.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України», м. Київ, вул.
Саксаганського, 1

до державного підприємства «Одеська
залізниця», м. Одеса, вул.
Пантелеймонівська, 19

за участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Шполянської міської ради Черкаської
області, Черкаська область, м. Шпола,
вул. Пролетарська, 59

про визнання права порушеним, визнання
незаконною відмови погоджувати межі
земельної ділянки та зобов'язання
вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: О.А. Кушнір - за
довіреністю,

С.І. Горбинко - за довіреністю,

С.А. Гаврилова - за довіреністю;

від відповідача: О.М. Козятинський - за
довіреністю,

Р.І. Тіхонов - за довіреністю;

третя особа: участі не брав.

Позивач - ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» звернулося в господарський
суд Черкаської області з позовом до
відповідача про визнання права
порушеним, визнання незаконною відмови
погоджувати межі земельної ділянки та
зобов'язання вчинити дії шляхом
укладення договору оренди.
Представники позивача вимоги
підтримали. Надано витребувані
документи, в тому числі і оригінал
Державного акту на право постійного
користування землею Шполянським
елеватором. Спосіб захисту права не
обґрунтований позивачем.

Представники відповідача вимоги
заперечили та вказали, що відповідач не
відмовляв позивачу у погодженні меж
земельної ділянки, а лише просив
змінити свою технічну документацію на
землю відповідно до документації
залізниці та її майна - під'їзних колій
на території Шполянського елеватора.
Надано викопіювання з Державного акту
ДП «Одеська залізниця» та відзив на
позов. Надано для огляду в судовому
засіданні схему накладання ділянок
залізниці на ділянку елеватора та
таблицю координат кутів повороту та
відстаней, без посилання на джерело,
систему координат.

Доказів розміщення нерухомого майна на
праві власності залізниці на території
Шполянського елеватора - суду не
подано.

Представники третьої особи в засідання
не прибули. Письмово просять провести
засідання без їх участі.

На пропозицію суду надати інші
докази для повного та всебічного
розгляду справи та вирішення спору -
інших доказів сторонами не подано.
Клопотань про витребування додаткових
доказів не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності та за внутрішнім
переконанням, заслухавши пояснення та
обгрунтування представників сторін,
суд вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають до задоволення.

У відповідності з положеннями
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення
з господарського спору повинно
прийматись у відповідності з нормами
матеріального і процесуального права
та фактичними обставинами справи, з
достовірністю встановленими
господарським судом, тобто з'ясованими
шляхом дослідження та оцінки судом
належних і допустимих доказів у
конкретній справі.

У відповідності до ст. 13 Конституції
України земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шлейфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля
є основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави. Право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону. Згідно ст. 148
Господарського кодексу України земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
державою. Право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою відповідно до
Земельного кодексу України та інших
законів.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Згідно з пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (редакція
чинна на момент виникнення спірних
правовідносин) до розмежування земель
державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, на яких розташовані
державні, в тому числі казенні,
підприємства, господарські товариства,
у статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї), об'єкти
незавершеного будівництва та
законсервовані об'єкти, здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст.ст. 25, 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
та статті 12 Земельного кодексу України
до повноважень міських рад у галузі
земельних відносин належить:

а) розпорядження землями
територіальних громад;

б) передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;

г) вилучення земельних ділянок із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу;

ґ) викуп земельних ділянок для
суспільних потреб відповідних
територіальних громад сіл, селищ, міст;

д) організація землеустрою;

е) координація діяльності місцевих
органів земельних ресурсів;

є) здійснення контролю за
використанням та охороною земель
комунальної власності, додержанням
земельного та екологічного
законодавства;

ж) обмеження, тимчасова заборона
(зупинення) використання земель
громадянами і юридичними особами у
разі порушення ними вимог земельного
законодавства;

з) підготовка висновків щодо вилучення
(викупу) та надання земельних ділянок
відповідно до цього Кодексу;

и) встановлення та зміна меж районів у
містах з районним поділом;

і) інформування населення щодо
вилучення (викупу), надання земельних
ділянок;

ї) внесення пропозицій до районної ради
щодо встановлення і зміни меж сіл,
селищ, міст;

й) вирішення земельних спорів;

к) вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Згідно статутних документів учасники
процесу є самостійними юридичними
особами з присвоєнням коду ЄДР, та
суб'єктами господарювання на ринку
України.

Засновником позивача є держава в особі
Кабінету Міністрів України - розділ 1
Статуту (а.с. 42).

Згідно Свідоцтва про право власності
від 05.04.2012р. (а.с. 26) позивач набув у
власність цілісний комплекс елеватора
у м. Шпола, вул. Калініна, 1. Право
власності на дане нерухоме майно
учасниками процесу не оспорюється.

Згідно Державного акту на право
постійного користування землею серія
ЧР №20-70 від 01.08.1996р. титульним
користувачем спірної земельної
ділянки площею 9,01 га був Шполянський
елеватор (а.с. 47-48). Жодних обмежень,
застережень чи встановлення
сервітутів про користування земельною
ділянкою Державний акт не містить.
Відсутні також записи про розміщення
земельних ділянок інших користувачів
на території Шполянського елеватора (в
тому числі лист ДЗК, а.с. 49).

Враховуючи відсутність процедури
правонаступництва у земельних
відносинах, позивач звернувся до
власника землі - Шполянської міської
ради з клопотанням про передачу
спірної ділянки площею 8, 9480 га під
цілісним комплексом в оренду. Була
замовлена та виготовлена
землевпорядна документація на ділянку
(а.с. 12-25). Суд зазначає, що межі ділянки,
цільове призначення ділянки не
змінено.

Власником спірної ділянки є громада
міста в особі Шполянської міської ради.
Спору в цій частині немає.

З метою виконання стадій
землевпорядкування та землеустрою,
позивач звернувся до відповідача - ДП
«Одеська залізниця» з листом від
14.09.2012р. №195 про погодження меж як
суміжний користувач.

Відповідач письмово запропонував
зменшити площу земельної ділянки, яку
бажає орендувати позивач, на площу
під'їзних колій №17, 18, 19, п'яти
стрілочних переводів та тупикової
призми, що розміщені на території
Шполянського елеватора, переробити
технічну документацію на спірну
земельну ділянку і знову звернутися до
залізниці для погодження меж.

ДП «Одеська залізниця» є титульним
землекористувачем суміжної земельної
ділянки в м. Шпола на підставі
Державного акту на право постійного
користування землею серія ІІ-ЧР №001643
від 27.03.2001р. (а.с. 99-101). Даний Державний
акт чинний. Зміни в Акт не внесені.
Оригінал акту оглянуто в судовому
засіданні учасниками судового процесу.
Представники відповідача пояснили в
суді, що межі ділянки не порушені,
позивач не претендує на їх земельну
ділянку. Одеська залізниця не
відмовляла позивачу в погодженні меж, а
лише пропонувала провести коригування
технічної документації із землеустрою
відповідача, щоб не допустити
захоплення майна залізниці позивачем
на території Шполянського елеватора.

На вимогу суду відповідач не надав
доказів реєстрації прав власності
залізниці на майно на території
Шполянського елеватора. Суд враховує,
що перебування майна на балансі
Корсунь-Шевченківської дистанції
залізниці не є доказом реєстрації
права власності на нерухоме майно у
виді під'їзних колій Шполянського
елеватора. Під'їзні колії слід
розглядати як технологічне оснащення
елеватора, яким він користується в
своїй господарській діяльності.

Відповідач не надав доказів порушення
позивачем його прав як титульного
користувача земельною ділянкою
залізниці.

Відповідач пропонував позивачу
оформити сервітут позивачу на спірну
ділянку під під'їзними коліями на
території Шполянського елеватора.

Суд враховує положення ст.ст. 120 ЗК
України та 377 ЦК України про перехід
права користування землею під
об'єктами та спорудами на тих же умовах,
що і у продавця. Але позивачем не подано
доказів переходу права користування
землею на ділянку площею 8,948 га, на чому
наполягає ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України».

Відповідно до ч.1 ст. 377 Цивільного
кодексу України, до особи, яка набула
право власності на житловий будинок
(крім багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Згідно ст. 120 Земельного кодексу
України, у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Згідно зазначених положень
законодавства, ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» набуває в користування
земельну ділянку під нерухомістю, яка
належить йому на праві власності
відповідно до свідоцтва від 05.04.2012р.
(а.с. 26).

Відповідно до п. 2.10. постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 17.05.2011р.
№6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин», у вирішенні
спорів щодо переходу права власності
або права користування земельними
ділянками внаслідок переходу права
власності на житлові будинки, будівлі,
споруди, що на них розміщені, судам
необхідно досліджувати умови договору
купівлі-продажу зазначеного
нерухомого майна, наявність у продавця
визначених законом документів, що
посвідчують право на земельну ділянку,
відповідність нерухомого майна,
розміщеного на відповідних земельних
ділянках, ознакам житлового будинку
(будівлі, споруди), здійснення
державної реєстрації права власності
особи, яка придбала відповідне
нерухоме майно, з урахуванням положень
статей 331, 376 ЦК України, статей 116, 123, 124,
126 ЗК України.

Таким чином, з моменту державної
реєстрації прав на будівлі майнового
комплексу за адресою м. Шпола, вул.
Калініна, 1 ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» є користувачем земельної
ділянки, на якій розташована зазначена
нерухомість та частиною земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування, загальною площею
земельної ділянки 8,948 га, та має право
на оформлення та реєстрацію цієї
земельної ділянки та прав на неї у
встановленому законом порядку.
Оскільки придбана позивачем
нерухомість є невід'ємною від
зазначеної земельної ділянки, то її
використання позивачем є невід'ємним
від одночасного використання
земельної ділянки, на якій розташована
ця нерухомість.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів, зокрема шляхом: визнання
наявності або відсутності прав.

Правочин, за яким переходить право
власності на житлові будинки, будівлі,
споруди, тягне за собою перехід права
на земельну ділянку, на якій
знаходиться відповідне нерухоме майно,
на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що
були у попереднього землекористувача.
При цьому новий власник нерухомого
майна не звільняється від необхідності
оформлення права на земельну ділянку
відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу
України право користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Тобто, оформлення права користування
земельною ділянкою її законним
користувачем є поетапним процесом та
відповідно до ст. 123 Земельного кодексу
України складається з отримання
дозволу органу виконавчої влади чи
місцевого самоврядування на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості);
розробки та погодження такої технічної
документації із землеустрою;
проведення державної реєстрації
земельної ділянки в державному
земельному кадастрі згідно Закону
України «Про державний земельний
кадастр» з присвоєнням їй окремого
кадастрового номеру; прийняття рішення
органом виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки у користування. Кінцевою
стадією цієї процедури є укладення
договору користування (оренди)
земельної ділянки та державна
реєстрація права користування
земельною ділянкою в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Нормами статті 152 Земельного кодексу
України передбачено, що держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу
України порушені права
землекористувачів підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Згідно зі ст. 386 Цивільного кодексу
України держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності.

Суд враховує, що позивачем невірно
обрано спосіб захисту права та не
доведено, яке саме його право і ким
порушено. В судовому засідання
з'ясовано та доведено, що ДП «Одеська
залізниця» не порушувала прав позивача
на оформлення в користування земельної
ділянки Шполянського елеватора.
Доказів відмови відповідача у
погодженні позивачу меж земельної
ділянки - не подано. Пропозиція ДП
«Одеська залізниця» у проведенні
позивачем коригування землевпорядної
документації не є відмовою у
погодженні меж ділянки. Суд враховує,
що межі спірної ділянки Шполянського
елеватора та ДП «Одеська залізниця» в
м. Шпола не змінені, цільове
призначення ділянки не змінено,
розмежування між користувачами
проведено, тому погодження меж між
позивачем та відповідачем не потрібне.

Представники відповідача в судовому
засіданні підтвердили, що межа між
суміжними ділянками визначена забором
Шполянського елеватора і ця межа не
порушена і не змінена.

Позивачем не надано достовірних та
допустимих доказів - в розумінні
положень ст.ст. 33, 34 ГПК України - про
відмову відповідача в погодженні меж
суміжної земельної ділянки.

Вимога до Шполянської міської ради
стосовно визнання права позивача
порушеним - не заявлялась.

Суд не приймає посилання позивача на
положення ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» та
ст. 198 ЗК України про кадастрову зйомку,
оскільки межі спірної ділянки вже
визначені в натурі на місцевості -
територія Шполянського елеватора, на
яку був виданий Державний акт на право
постійного користування землею, та не
потребують відновлення.

В задоволенні позовних вимог належить
відмовити за недоведеністю з
покладенням судових витрат на позивача
згідно положень ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
прийняття рішення. Сторони у справі
протягом цього строку мають право
подати апеляційну скаргу до
апеляційного суду на вказане рішення
через Господарський суд Черкаської
області.

Повне рішення складено 27.03.2014р.

Суддя
Г.М. Скиба