РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.
Справа № 918/1909/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Гулова
А.Г.

судді
Маціщук А.В. ,

судді
Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Тарасюк Р.В. -
представника за довіреністю від 30.12.2013р

від третьої особи: не з'явився

роозглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщені Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ", м.Київ

на рішення господарського суду
Рівненської області від 11.02.2014р.

у справі №918/1909/13 (суддя Андрійчук О.В.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "УКРАЇНСЬКА БОРГОВА
КОМПАНІЯ", м.Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Швидка допомога
Пульс", м.Рівне

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні на стороні позивача:
товариства з обмеженою
відповідальністю КБ "Арма", м.Київ

про стягнення 234 986 грн. 35 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 11.02.2014р. у
справі №918/1909/13 відмовлено у
задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю
«УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Швидка допомога
Пульс», за участью третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, товариства з
обмеженою відповідальністю КБ «Арма»,
про стягнення 234 986,35 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржене рішення скасувати та
прийняти нове, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач
зазначає, зокрема, наступне:

- суд першої інстанції безпідставно
визнав необгрунтованими вимоги про
стягнення з відповідача нарахованих
відсотків, оскільки на обгрунтування
позовних вимог згідно ст. 36 ГПК України
позивач надав суду дві довідки про
наявність заборгованості;

- пропуск позовної давності є наслідком
скрутного матеріального становища
первинного кредитора ТОВ КБ «Арма».
Кінцевим строком подачі позовної заяви
було 31.01.2013р., апелянтом позовна заява
була подана до суду 17.12.2013р., про причини
пропуску строку позовної давності
апелянтом надавалися пояснення та
наводилися вагомі причини пропуску
позовної давності.

Заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши повноту
з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
відповідність висновків, викладених у
рішенні місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
31.01.2008р. Товариство з обмеженою
відповідальністю Комерційний банк
«Арма» та Товариство з обмеженою
відповідальністю «Швидка допомога
«Пульс» уклали кредитний договір
№20/02-К/3 (а.с. 71-72).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 1.3. договору,
банк надає позичальнику кредит в сумі
120 000,00 грн. на поновлення обігових
коштів, кредитні кошти надаються
строком по 30.01.2010р. включно та за
користування кредитними коштами
встановлюється плата в розмірі 25
відсотків річних.

Згідно з підп. 3.1.1. п. 3.1. договору банк
зобов'язався на умовах, передбачених п.
2.1. договору, у сумі, що визначена п. 1.1.
цього договору, надати позичальнику
кредитні кошти шляхом їх перерахування
відповідно до цільового призначення за
наданими позичальником письмовими
заявками та документами.

Як встановлено судом, банк свої
зобов'язання виконав належним чином,
кредитні кошти в розмірі 120 000,00 грн.
перерахував, що стверджується
меморіальним ордером № 761877 від 21.01.2008
р.(а.с. 73)

За п. 2.3. договору позичальник здійснює
повернення кредиту у валюті кредиту
платіжними дорученнями на відкритий
позичковий рахунок № 20630025 у
національній валюті ТОВ КБ «АРМА», МФО
380300.

До обов'язків позичальника, визначених
п. 3.3. договору відносяться, зокрема
повернення банку суми наданих
кредитних коштів не пізніше
визначеного п. 1.2. договору строку,
сплата процентів за користування
кредитними коштами.

Відповідно до п. 2.4. договору проценти
за користування кредитними коштами
сплачуються позичальником згідно з п.
2.6. договору. Несплата процентів
протягом 20-ти днів після встановленої
п. 2.6. договору дати є підставою для
вимоги дострокового повернення
кредитних коштів, стягнення процентів
за користування кредитними коштами,
неустойки та є підставою для звернення
стягнення на заставлене майно.

Сплата процентів позичальником,
відповідно до п. 2.5. договору,
здійснюється за фактичний строк
користування кредитними коштами. При
розрахунку плати за користування
кредитом приймається рік і місяць
рівні календарній кількості днів.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що
проценти за користування кредитними
коштами позичальник самостійно
перераховує у валюті кредиту на
рахунок № 20680172 у національній валюті
ТОВ КБ «АРМА», МФО 380300, щомісячно, не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем користування кредитними
коштами. Проценти за користування
кредитними коштами сплачуються в день
повернення кредиту.

Відповідно до п. 3.3.2 договору,
позичальник зобов'язаний повернути
отримані кредитні кошти не пізніше
строку, зазначеного у п. 1.2 договору,
тобто до 30.01.2010р.

Усупереч умовам договору та вимогам
чинного законодавства України
відповідач свій обов'язок щодо
повернення кредитних коштів не
виконав, внаслідок чого за ним
утворилася заборгованість в розмірі 120
000,00 грн.

Крім того, на підтвердження
заборгованості, у зв'язку з несплатою
позичальником відсотків за
користування кредитними коштами,
позивач надав довідку ТОВ КБ "Арма" (а.с.
74) станом на 01.05.2013р., згідно якої
заборгованість позичальника зі сплати
відсотків склала 114 986,35 грн., без
зазначення періоду їх нарахування.

Згідно розрахунку позивача загальна
сума заборгованості за кредитним
договором станом на 01.05.2013р. становить
234986,35грн.

08.08.2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю Комерційний Банк
«Арма» в особі ліквідатора Павлини А.Ю.,
яка діє на підставі поставнови
правління Національного банку України
«Про відкликання банківської ліцензії
та ініціювання процедури ліквідації
Товариства з обмеженою
відповідальністю Комерційного Банку
«Арма» з однієї сторони та Товариства з
обмеженою відповідальністю
«УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ», в особі
Генерального директора Ларченка Р.М. з
другої сторони, у відповідності до ЗУ
«Про товарну біржу» та правил біржової
торгівлі ТБ «НАША» на підставі
протоколу проведення відкритих
прилюдних біржових торгів (аукціону)
№3-167 від 08.08.2008р. уклали біржову угоду -
договір купівлі-продажу майнових прав
за кредитними договорами ТОВ КБ «Арма»,
в тому числі за кредитним договором
№20/02-К/3, укладеним з ТзОВ "Швидка
допомога "Пульс" (відповідачем у даній
справі).

Актом прийому-передачі майнових прав
№83 від 14.08.2013р. (а.с. 78) ТОВ КБ «Арма»
передав ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА
КОМПАНІЯ» свої майнові права згідно
договору купівлі-продажу №3-167 від
08.08.2013р. (а.с. 75-77).

За наведених обставин, 31.12.2013р. ТОВ
"УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ"
звернулося до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №20/02-К-3 від 31.01.2008р. в сумі 234
986,35 грн. керуючись ст.ст. 173, 193 ГК
України, ст.ст. 1, 54-57 ГПК України (а.с. 2-3).

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 17.12.2013р.
розгляд справи призначено на 24.12.2013р.

На виконання вимог ухвали суду від
09.01.2014р. позивачем була надана позовна
заява, підписана уповноваженою особою
(а.с. 70), засвідчені генеральним
директором товариства копії
кредитного договору №20/02-К/3 від 31.01.2008р.
(а.с. 71-73), меморіального ордера №761877 від
31.01.2008р.(а.с. 73), довідки про стан
заборгованості відповідача за
кредитним договором (а.с.74), біржової
угоди №3-167 від 08.08.2013р. (а.с. 75-77) та акта
прийому-передачі майнових прав за
біржовою угодою купівлі-продажу №3-167
від 08.08.2013р. (а.с. 78).

20.01.2014р. відповідач подав до суду заяву
про застосування при розгляді справи
наслідків спливу строку позовної
давності щодо заявлених позовних вимог
в розмірі 234 986,35 грн.(а.с. 82)

Позивач у своєму клопотанні (а.с. 57)
просить визнати поважними причини
пропуску позовної давності, вказуючи
на те, що з 15.04.2010р. ТОВ КБ «Арма»
знаходилося у процесі ліквідації, що
супроводжувалося тотальним
скороченням штату співробітників, в
тому числі юристів та спеціалістів по
стягненню заборгованості.

Також позивач зазначає, що поважною
причиною пропуску строку позовної
давності є скрутний матеріальний стан
ТОВ КБ «Арма», адже знаходження банку у
процесі ліквідації означає ще й значну
заборгованість та відсутність
платоспроможності.

Ухвалою суду від 21.01.2014р. залучено до
участі у справі третьою особою, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача ТОВ КБ
«Арма».(а.с.85)

Як вже зазначалося, рішенням
господарського суду Рівненської
області від 11.02.2014р. у задоволенні
позову відмовлено.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу
можуть бути майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті (ч.ч. 2-4 ст. 656 ЦК
України).

У свою чергу, відступлення права вимоги
врегульоване ст.ст. 513-519 ЦК України.

Як стверджується матеріалами справи,
право вимагати від позивача виконання
зобов'язань за кредитним договором від
31.08.2008р. №20/02-К/3 виникло на підставі
договору купівлі-продажу від 08.08.2013р.
№3-167.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71, якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Матеріали справи не містять доказів
повернення відповідачем кредитних
коштів у сумі 120000,00 грн. Таким чином,
заборгованість відповідача перед
позивачем по тілу кредиту за договором
від 31.08.2008р. №20/02-К/3 складає 120 000,00 грн.

На підтвердження факту нарахування
відсотків у розмірі 114 986,35 грн.
позивачем надано довідку про стан
заборгованості, видану ТОВ КБ «Арма».
При цьому, обгрунтованого розрахунку
заборгованості по відсотках, жодних
первинних доказів, які б стверджували
факт її виникнення, нарахування, з
відображенням порядку, розміру
відсотків та періоду нарахування,
позивачем та третьою особою не надано.

Також слід зазначити, наявні документи
у справі не дають можливості визначити
період часу, за який нараховані до
стягнення відсотки.

Відсутність первинних документів, на
яких грунтується заявлена до стягнення
сума відсотків, унеможливлює перевірку
судом її обгрунтованості.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог ст.
43 ГПК України за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Позивач в апеляційній скарзі,
посилаючись на ст.ст. 32, 36 ГПК України,
зазначає, що ним надано суду дві
довідки про наявність заборгованості:
перша засвідчена підписом ліквідатора
ТОВ КБ "Арма", скірпленим печаткою,
друга- підписом генерального директора
позивача, скіпленим печаткою.

Дійсно, у матеріалах справи (а.с. 6)
міститься ксерокопія довідки ТОВ КБ
"Арма" про заборгованість відповідача
за кредитним договором №20/02-К/3 від
31.01.2008р. на 01.05.2013р. в сумі 234 986,35 грн., з
яких 114 986,35 грн. відсотків, а на аркуші
справи 77 - копія цієїж довідки,
засвідчена підписом генерального
директора ТзОВ "Українська боргова
компанія" Ларченко Р.М., скріпленим
печаткою.

Проте, вказана довідка не містить даних
про обставини що мають значення для
правильного вирішення спору,
відповідно, в силу ст.ст. 34, 36, 43 ГПК
України вона не є належним та
допустимим доказом, доказом, який
підтверджує безспірність
заборгованості по відсотках у розмірі
114 986,35 грн.

Таким чином, позивач заявлений до
стягнення розмір відсотків у сумі 114
986,35 грн. належними та допустимими
доказами не обґрунтував, відповідно, у
позові в цій частині слід відмовити.

Крім того, судова колегія враховує,
відповідачем у справі подано заяву про
застосування позовної давності щодо
заявлених позовних вимог в розмірі 234
986,35 грн.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до суду з позовом 13.12.2013 року,
що стверджується штемпелем на
конверті, проставленим підприємством
зв'язку.

Пунктом 1.2. кредитного договору від
31.01.2008р. №20/02-К/3 передбачено, що
кредитні кошти надаються строком по
30.01.2010 року.

Будь-яких додаткових договорів, які б
засвідчували факт продовження строку
повернення кредитних коштів, сторонами
суду не надано.

Як зазначалося вище, заборгованість
відповідача у зв'язку з неповерненням
кредитних коштів складає 120 000,00 грн.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 256 ЦК України позовна давність -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Таким чином, позовна давність щодо
вимог про стягнення кредитних коштів
сплила 31.01.2013 року.

Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Позивач, обгрунтовуючи причини
поважності пропуску позовної давності
вказує на скрутний матеріальний стан
ТОВ КБ «Арма» (третьої особи у даній
справі) та зазначає, що ТОВ КБ "Арма" з
15.04.2010 року знаходиться у процесі
ліквідації, що, у свою чергу, зумовило
нестачу трудових ресурсів, важкий
фінансовий стан та неякісне стягнення
дебіторської заборгованості.

На підтвердження намірів ТОВ "КБ "Арма"
захистити свої майнові права позивач
посилається на ухвалу господарського
суду Рівненської області №1170/12 від
12.07.2012 року, відповідно до якої позовну
заяву третьої особи до відповідача про
стягнення 241 916,86 грн. повернуто ТОВ КБ
"Арма" без розгляду, згідно п.4 ч.1 ст. 63
ГПК України, у зв'язку з несплатою
судового збору та необгрунтованістю
клопотання про відстрочення його
сплати. Підставою для такого висновку
було те, що позивачем, в порушення норм
ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України, не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження недостатності або
відсутності коштів на його рахунках
(виписки по банківському рахунку,
довідки про відсутність коштів на
рахунках тощо), не доведено суду
винятковості обставин, що
унеможливлюють сплату судового збору.

При цьому, в ухвалі зазначено, що за
вимогами ч. 3 ст. 63 ГПК України
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до суду у загальному порядку після
усунення допущеного порушення.

Отже, третя особа мала можливість в
межах позовної давності звернутися
повторно до суду, надавши належні та
допустимі докази на підтвердження
свого скрутного фінансового стану, для
вирішення судом питання про відстрочку
у сплаті судового збору.

Натомість, 08.08.2013р., тобто через рік
після повернення судом позовної заяви
та після спливу 31.01.2013р. позовної
давності для стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
від 31.01.2008р. №20/02-К/3, ТОВ КБ «Арма» було
укладено з ТОВ «Українська боргова
компанія» (позивачем у даній справі)
договір купівлі-продажу майнових прав
за вказаним кредитним договором.

При цьому слід зазаначити, згідно ч.1 ст.
265 ЦК України залишення позову без
розгляду не зупиняє перебігу позовної
давності, тобто перебіг позовної
давності, що розпочався до подання
позову, продовжується у загальному
порядку (п. 4.4.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів").

Судом враховується, позивач у справі є
господарюючим суб'єктом, який здійснює
підприємницьку діяльність на власний
ризик, а відповідно до ст. 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відтак, судова колегія дійшла висновку,
що зазначені вище обставини не можуть
вважатися поважними причинами
пропуску позовної давності, тому
згідно ч.4 ст. 267 ЦК України у позові про
стягнення 120 000,00 грн. боргу слід
відмовити.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються наведеними вище,
матеріалами справи та не грунтуються
на нормах чинного законодавства.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Рівненської області від 11.02.2014р.
прийняте з повним з'ясуванням усіх
обставин, що мають значення для справи,
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.101,103,105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Рівненської області від 11.02.2014р. у
справі №918/1909/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ», м. Київ -
без задоволення.

2. Справу №918/1909/13 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Петухов М.Г.