м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/933/14 21.03.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укргаз"доКомунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Святошинського району міста
Києвапростягнення 310891 грн. 54
коп.Представники: від позивача:
Гладун Н.В. - представник за довіреністю
б/н від 17.01.2014;від відповідача: Сенчило
В.В. - представник за довіреністю б/н від
01.01.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.01.2014 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Товариства з
обмеженою відповідальністю "Укргаз" з
вимогами до Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва про
стягнення заборгованості за договором
на постачання теплової енергії у
гарячій воді від 01.01.2011 № 117/01 у
розмірі 310891 грн. 54 коп.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 01.01.2011 № 117/01
не виконав взяті на себе зобов'язання, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість за спожиту теплову
енергію за період з 01. 10.2013 по 16.01.2014, яка
становить 308156 грн. 13 коп., крім того у
зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за договором позивачем
було нараховано 3 % річних у розмірі 2735
грн. 41 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 27.01.2014 порушено провадження у
справі № 910/933/14 та справу призначено до
розгляду на 10.02.2014.

07.02.2014 до відділу діловодства
Господарського суду від представника
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 07.02.2014 розгляд справи відкладено на
24.02.2014, у зв'язку із задоволенням
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи та
неподанням сторонами витребуваних
доказів.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 24.02.2014 справу
№ 910/933/14 передано на розгляд судді
Головіній К.І., у зв'язку з перебуванням
судді Отрош І.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 (суддя Головіна К.І.)
справу прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 21.03.2014.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
17.03.2014 справу № 910/933/14 передано на
розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
прийнято до провадження.

У судове засідання 21.03.2014 з'явились
представники сторін та надали
пояснення по суті справи. Представник
позивача надав документи для залучення
до матеріалів справи та надав
пояснення, відповідно до яких в повному
обсязі підтримав заявлені позовні
вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав
пояснення, відповідно до яких визнав
заявлені позовні вимоги.

У судовому засіданні 21.03.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази
та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укргаз"
(постачальник за договором) та
Комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва
(абонент за договором) укладено договір
на постачання теплової енергії у
гарячій воді № 117/01, відповідно до умов
якого постачальник здійснює
постачання абонентові теплової
енергії у гарячій воді у потрібних йому
обсягах, а абонент зобов'язується
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) у
терміни, що встановлені умовами цього
договору.

В подальшому між сторонами укладено
додаткові договори № 1 від 27.09.2011, № 2
від 29.12.2011 та № 3 від 29.12.2012, якими
внесено зміни та доповнення до
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді № 117/01 від 01.01.2011,
зокрема сторонами погоджено, що
договір вважається укладеним та
набуває чинності з моменту його
підписання і скріплення печатками
сторін та діє до 03.12.2013.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору
постачальник зобов'язався
забезпечувати постачання теплової
енергії у вигляді гарячої води в
обсягах, необхідних абоненту
відповідно до обсягів поставки
теплової енергії абоненту (додаток № 1)
для забезпечення потреб опалення - 1,009
Гкал/год., гарячого водопостачання - 0,315
Гкал/год. та технологічних потреб (на
ГВП за середнього динним тепловим
навантаженням - 0,315 Гкал/год., на ГВП за
середньодобовим навантаженням - 7,56
Гкал/добу).

Відповідно до пункту 2.3.2 договору
абонент зобов'язався виконувати на
підставі тарифів за теплову енергію
умови та порядок оплати, в обсягах і в
терміни які передбачені в Порядку
проведення розрахунків за договором,
що є невід'ємними частинами цього
договору.

Положеннями пункту 4.1. договору облік
споживання абонентом теплової енергії
проводиться за допомогою приладів
обліку. Абонент на підставі показників
приладів обліку щомісячно надає
постачальнику звіт про фактичне
споживання теплової енергії.

У відповідності до пункту 1 додатку 2 до
договору сторони домовились, що тарифи
на теплову енергію згідно договору на
постачання теплової енергії від 01.01.2011
встановлюється в розмірі 264 грн. 65 грн.
за 1 Гкал. з ПДВ.

Положеннями пункту 2.3. додатку 2 до
договору передбачено, що абонент
здійснює розрахунки відповідно до
показів приладів обліку до 25 числа
поточного місяця за спожиту теплову
енергію в попередньому місяці.

Сторони домовились, що у разі отримання
абонентом від постачальника акту
звірки взаєморозрахунків за договором,
абонент протягом 10 календарних днів з
дня отримання акту зобов'язаний
підтвердити заборгованість або
заявити свої заперечення. У разі
непідписання акту звірки
взаєморозрахунків та/або не зазначення
своїх заперечень у визначений в цьому
пункті термін, сальдо буде рахуватися
узгодженим сторонами (пункт 2.5. додатку
2 до договору).

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
договору постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та
частини 7 статті 276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Як встановлено судом, позивачем було
поставлено відповідачу теплову
енергію на умовах, передбачених
укладеним між сторонами договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 01.01.2011 № 117/01 за період з жовтня
2013 року по грудень 2013 року на загальну
суму 308156 грн. 13 коп. Факт, обсяги та
вартість поставленої теплової енергії
підтверджується доданими до позовної
заяви підписаними сторонами та
скріпленими печатками актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000714 від 31.10.2013 на суму 48787 грн. 55
коп. (обсяг 184,35 Гкал), № ОУ-0000778 від 28.11.2013
на суму 113301 грн. 10 коп. (обсяг 428,12 Гкал)
та № ОУ-0000857 від 25.12.2013 на суму 146067 грн. 17
коп. (обсяг 551,93 Гкал) (належним чином
завірені копії яких наявні в
матеріалах справи) та тарифами,
затвердженими Рішенням № 493 від 03.09.2010
Виконавчого комітету
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області.

Судом встановлено, що абонент в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства не виконав взяті
на себе зобов'язання по оплаті спожитої
теплової енергії за період з жовтня 2013
року по грудень 2013 року, у зв'язку з чим
в останнього виникла заборгованість
перед постачальником за спожиту
теплову енергію у розмірі 308156 грн. 13
коп., що також не було спростовано
відповідачем, зокрема, відповідачем не
надано суду доказів оплати поставленої
в період з за період з жовтня 2013 року по
грудень 2013 року позивачем теплової
енергії в розмірі 308156 грн. 13 коп. Крім
того, факт порушення умов договору
визнано відповідачем, в підтвердження
чого надано підписаний сторонами акт
звірки взаємних розрахунків станом на
01.01.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укргаз" та
Комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва.

Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок
заборгованості за спожиту теплову
енергію, суд вважає його обґрунтованим
та документально підтвердженим, у
зв'язку з чим вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за використану теплову
енергію за період постачання теплової
енергії з жовтня 2013 року по грудень 2013
року підлягають задоволенню у розмірі
308156 грн. 13 коп.

У зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором на постачання
теплової енергії у гарячій воді від
01.01.2011 № 117/01, позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою
користь 3% річних в розмірі 2735 грн. 41 коп.
за період прострочення вказаний в
розрахунку, доданому до позовної заяви
(з 01.10.2013 по 16.01.2014).

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з пунктом 5.1. договору за
невиконання чи несвоєчасне виконання
сторонами своїх зобов'язань по цьому
договору, сторони несуть
відповідальність в обсязі
передбаченому чинним законодавством
України та цим договором.

Абонент несе відповідальність за
несвоєчасне виконання розрахунків за
отриману теплову енергію у вигляді
обов'язку повернення суми
заборгованості з урахуванням індексу
інфляції та трьох відсотків річних за
весь час прострочення (пункт 5.4.2
договору).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для захисту
майнових прав та інтересів позивача
відповідно до норм статті 625 Цивільного
кодексу України.

Суд встановив, що доданий до позовної
заяви арифметичний розрахунок 3 %
річних неправильним, оскільки в
порушення норм частини 1 статті 612
Цивільного кодексу України позивачем
неправильно визначено день початку
періоду нарахування 3 % річних.

У відповідності до положень пункту 1.12
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" з огляду на
вимоги частини першої статті 4 7 і
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

З урахуванням положень договору та
приписів законодавства позивач має
право на нарахування 3 % річних за
прострочення оплати теплової енергії,
поставленої у жовтні 2013 року - з 26.11.2013, у
листопаді 2013 року - з 26.12.2014, у грудні 2013
року - з 26.01.2014. День початку нарахування
3 % річних визначається з огляду на
положення пункту 2.3 додатку 2 до
договору, тобто з наступного дня після
закінчення строку для здійснення
оплати за договором.

Суд наводить власний розрахунок 3 %
річних з урахуванням дати виникнення
прострочення виконання зобов'язання з
оплати, відповідно до положень пункту
2.3 додатку 2 до договору, та в межах
визначеного позивачем періоду
нарахування, а саме кінцевої дати
нарахування 3 % річних (16.01.2014):

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів48787.8626.11.2013 - 16.01.2014523
%208.52113301.1026.12.2013 - 16.01.2014223 %204.87

Всього:413.39З огляду на
вищенаведене та доведення факту
несвоєчасності виконання грошового
зобов'язання за договором, вимоги
позивача про нарахування відповідачу 3
% річних підлягають частковому
задоволенню у розмірі 413 грн. 39 коп., а
саме за період нарахування з 26.11.2013 по
16.01.2014 за простроченим платежем за
жовтень 2013 року та з 26.12.2013 по 16.01.2014 за
простроченим платежем за листопад 2013
року.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, ст.ст. 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва (03179,
м. Київ, вул. Прилужна, буд. 6,
ідентифікаційний код 03366552) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укргаз" (08130, Київська
обл., Києво-Святошинський р-н., с. Чайки,
вул. Лобановського Валерія, буд. 3А,
ідентифікаційний код 32209081)
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 308156 (триста вісім
тисяч сто п'ятдесят шість) грн. 13 коп., 3 %
річних у розмірі 413 (чотириста
тринадцять) грн. 39 коп. та витрати по
сплаті судового збору у розмірі 6171
(шість тисяч сто сімдесят одна) грн. 39
коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 26.03.2014

Суддя
І.М. Отрош