номер провадження справи 18/8/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2014
Справа № 908/262/14

за позовом комунального підприємства
"Підприємство комунальної власності"
Енергодарської міської ради (71503,
Запорізька область, місто Енергодар,
проспект Будівельників, будинок 17, офіс
5-1, а/с 376)

до відповідача: державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
в особі Відокремленого підрозділу
"Атоменергомаш" (71503, Запорізька
область, місто Енергодар, а/с 306)

про визнання укладеним договору № ВО-2
на приймання стічних вод у системи
каналізації

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Литвиненко Є.В.,
довіреність № 06 від 23.01.2014 р., паспорт
серії СВ № 257650 від 29.09.2000 р.;

від відповідача: Шестак О.Л., паспорт
серії НОМЕР_1 від 04.06.1996 р., довіреність
№ 5688 від 24.12.2013 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької
області 31.01.2014 року звернувся позивач -
комунальне підприємство "Підприємство
комунальної власності" Енергодарської
міської ради з позовною заявою до
відповідача - державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі
Відокремленого підрозділу
"Атоменергомаш" про визнання укладеним
договору № ВО-2 на приймання стічних
вод у системи каналізації

Ухвалою від 03.02.2014 р. порушено
провадження у справі № 908/262/14,
присвоєно справі номер провадження
18/8/14, судове засідання призначено на
20.02.2014 р., В судовому засіданні
оголошувалась перерва до 13.03.2014 р., за
клопотанням позивача розгляд справи
відкладався на 26.03.2014 р. В судовому
засіданні 26.03.2014 р. розгляд справи
закінчений, судом оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги ґрунтуються на ухиленні
відповідача від укладання з позивачем
встановленого законодавством договору
на приймання стічних вод у системи
каналізації. Відсутність правочину
щодо приймання стічних вод у системи
каналізації є порушенням норм Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги»; Закону України «Про питну
воду та питне водопостачання»; Правил
користування система централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27.06.2008 р.; Правил
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України №37 від 19.02.2002
р. Наданий відповідачем протокол
розбіжностей не може бути узгодженим,
оскільки деякі його частини є
безпідставними та не відповідають
вимогам чинного законодавства України,
внаслідок чого позивач змушений
звернутися з позовом до суду про
визнання укладеним спірного договору.

Позиція відповідача викладена у
запереченнях та є наступною: посилання
позивача на той факт, що договір за своє
правовою суттю є договором приєднання
є хибними; обраний позивачем спосіб
захисту прав у вигляді спонукання до
укладання договору та визнання
договору укладеним є неналежним
способом та є підставою для відмови у
задоволені позову; вимога позивача про
визнання договору укладеним виключно
на запропонованих ним умовах є
порушенням принципу свободи договору
та зловживання монопольним становищем;
відповідач жодним чином не ухиляється
від укладення спірного договору, а лише
пропонує конкретизувати його умови,
відповідно до протоколу розбіжностей.
З урахуванням зазначеного відповідача
просив відмовити в позові.

Розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

Заслухавши представників сторін,
вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Підприємство
комунальної власності» Енергодарської
міської ради (позивач у справі) 09.12.2013 р.
з супровідним листом № 1165/ОУиР
направило для підписання на адресу
державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі Відокремленого
підрозділу "Атоменергомаш" (відповідач
у справі) договір № ВО-2 на приймання
стічних вод у системи каналізації у
двох примірниках, підписані з одного
боку позивачем.

Позивачем 08.01.2014 р. отримано від
відповідача один примірник
зазначеного вище договору, підписаний
та скріплений печаткою останнього, а
також два примірники протоколу
розбіжностей до договору № ВО-2 від
09.12.2013 р.

Наданий відповідачем протокол
розбіжностей, позивачем не узгоджений
та не підписаний, оскільки деякі
розділи договору, на думку позивача,
визначені відповідачем на свій розсуд,
що суперечить положенням діючого
законодавства.

У зв'язку із не підписанням договору на
приймання стічних вод у системи
каналізації від 09.12.2013 р. № ВО-2, позивач
звернувся до суду та просить суд
визнати його укладеним в первісній
редакції.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи
проаналізувавши діюче законодавство в
галузі житлово-комунальних послуг,
зокрема, щодо постачання питної води та
приймання стічних вод у системи
каналізації та оцінивши надані докази,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню внаслідок
наступного:

Комунальне підприємство «Підприємство
комунальної власності» Енергодарської
міської ради створено рішенням
Енергодарської міської ради за № 1 від
14.08.2002 р. і діє на підставі
самофінансування із державного та
місцевого бюджету (стаття 1.1 Статуту).

Метою та завданням створення позивача,
зокрема, є надання комунальних послуг з
централізованого водопостачання,
водовідведення та опалення; збір та
перероблення стічних вод з метою
запобігання забруднення навколишнього
середовища, забезпечення
транспортування стічних вод по
колекторах та каналізаційних мережах,
розвиток і безпечна експлуатація
водопровідно-каналізаційної бази (ст.
2.2 Статуту).

Відповідно до ст. 6.4.4 Статуту
підприємство має право укладати в
Україні і за її межами угоди й інші
юридичні акти з суб'єктами
господарської діяльності, державними,
благодійними й іншими організаціями,
іншими юридичними (включаючи
іноземних) і фізичними особами, у тому
числі: виконання робіт, надання послуг,
постачання, перевезення,
купівлі-продажу, страхування, оренди,
найму, концесії, міни, підряду тощо.
Вільно обирати предмет договору,
визначати зобов'язання та всі інші
умови господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

Рішенням виконавчого комітету
Енергодарської міської ради № 167 від
29.05.2013 р. вирішено визначити комунальне
підприємство «Підприємство
комунальної власності» Енергодарської
міської ради виконавцем
житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлено, що законодавство України
у сфері житлово-комунальних послуг
базується на Конституції України і
складається з нормативно-правових
актів у галузі цивільного, житлового
законодавства, цього Закону та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що до повноважень органів
місцевого самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить,
зокрема, укладання договорів з
підприємствами різних форм власності
на вироблення та/або виконання
житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
виконавець зобов'язаний підготувати та
укласти із споживачем договір на
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Статтею 26 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
істотні умови договору на надання
житлово-комунальних послуг, а також
зазначено, що крім істотних договір
може містити інші умови за згодою
сторін, при цьому договір не може
містити умов, що вводять додаткові види
оплати послуг, не передбачені типовими
договорами на надання
житлово-комунальних послуг,
затвердженими Кабінетом Міністрів
України.

Згідно із ч. 3 ст. 179 ГК України,
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Отже, виходячи зі змісту та побудови
вказаної статті ГКУ, зазначені в ній
способи визначення умов договорів
можуть застосовуватись сторонами
тільки в альтернативному порядку,
тобто, одночасно може бути
застосований тільки один із зазначених
варіантів порядку визначення умов
договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 181 ГК
України, господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів. Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Згідно ч. 3 ст. 184 ГК України укладення
господарських договорів на основі
примірних і типових договорів повинно
здійснюватися з додержанням умов,
передбачених статтею 179 цього Кодексу,
не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Як зазначалось вище, спеціальним
законом, який регламентує відносини у
сфері надання житлово-комунальних
послуг, в тому числі визначає порядок
укладення договорів про надання
житво-комунальних послуг, є Закон
України «Про житлово-комунальні
послуги». Згідно зі статтею 21 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» виконавець зобов'язаний
підготувати та укласти із споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг з визначенням відповідальності
за дотримання умов його виконання
згідно з типовим договором.

Пунктом 6.7 Правил приймання стічних вод
підприємств у комунальні та відомчі
системи каналізації населених пунктів
України, № 37 від 19.02.2002 р. встановлено,
що договір про приймання стічних вод у
комунальну каналізацію набирає
чинності після досягнення
домовленості з усіх його істотних умов
та підписання сторонами, якщо в
договорі не передбачено пізнішого
терміну.

Таким чином, законодавець чітко
визначив, що договір про надання
житлово-комунальних послуг
укладається в порядку, визначеному
абзацом 4 пункту 4 статті 179 ГК України,
тобто його умови визначаються на
основі типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, коли сторони не можуть
відступати від змісту типового
договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Типовий договір про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення затверджений
постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630.
Пунктом 8 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
вищевказаною постановою (далі - Правила
надання послуг), передбачено, що
послуги надаються споживачеві згідно з
договором, що оформляється на основі
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

Аналіз вищевикладених норм чинного
законодавства стверджує, що всі
питання пов'язані з постачанням води як
питної, так і для технічних потреб,
приймання стічних вод тощо
здійснюється виключно на підставі
договору, який укладається з
виконавцем цих послуг та споживачем на
основі типового договору. Між тим,
учасники правочину мають право в межах
законодавства, яке регулює такі
правовідносини, вносити свої
пропозиції.

Нормами чинного законодавства
встановлені порядок та правила
складання договору; строк розгляду
проекту договору іншою стороною;
строки складання протоколу
розбіжностей та порядок їх розгляду.

Як свідчать матеріали справи та
пояснення сторін, позивач підготував
проект договору, який було направлено
споживачу для його погодження.
Відповідач в свою чергу, враховуючи
приписи діючого законодавства,
скористався наданим йому правом та
склав протокол розбіжностей, який був
запропонований для узгодження
позивачу. З цього слідує, що відповідач
не відмовляється від укладання
договору, а лише пропонує узгодити
деякі положення правочину.

З огляду на викладене, слід зазначити,
що спір виник не у зв'язку з відмовою
споживача укладати договір, а
внаслідок неузгодження сторонами його
умов.

Між тим, позивачем ставляться позовні
вимоги про визнання договору (в його
редакції) укладеним, тобто про
встановлення факту наявності
правовідносин між сторонами.

Законодавець визначає способи захисту
прав та законних інтересів під час
укладання типових договорів, а саме:
зобов'язання укласти договір в
запропонованої редакції в разі
ухилення сторони від його укладення
або врегулювання розбіжностей між
сторонами, які виникли під час
узгодження умов договору.

У статті 15 ЦК України також вказано, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Способи захисту цивільних прав та
інтересів судом, передбачені ст. 16 ЦК
України.

Зокрема, статтею 16 ЦК України (яка в
свою чергу кореспондується з
положеннями статті 20 Господарського
кодексу України) закріплений перелік
способів такого захисту цивільних прав
та інтересів. Ними є: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Позивач обрав такий спосіб захисту
порушеного права, як визнання договору
на приймання стічних вод у системи
каналізації № ВО-2 від 09.12.2013 р. таким, що
є укладений.

Зазначений спосіб захисту, що був
обраний позивачем, та знайшов своє
відображення у позовних вимогах,
викладений некоректно та суперечить
приписам цивільного та господарського
права, оскільки: захист майнового або
немайнового права чи законного
інтересу -це введення в дію системи
правових та організаційно-технічних
заходів, спрямованих на забезпечення
реалізації цих прав та недопущення їх
порушень, що, в свою чергу,
відбувається, зокрема, шляхом
прийняття судом рішення про примусове
виконання відповідачем певних дій або
зобов'язання утриматись від їх
вчинення тощо. Господарський суд не
визнає фактів і ставити питання про
укладеність чи неукладеність
будь-якого договору - некоректно.
Зазначати про укладеність договору (як
юридично-значимий факт) у судовому
акті, означало б встановити, що проект
договору, обов'язкового для укладення,
направлений стороні-контрагенту;
відповідь, у встановлений строк про
повіну або часткову відмову від його
укладення, не отримана; отже контрагент
прийняв пропозицію на викладених в
оферті умовах, тобто акцептував
договір. Як відомо, визнання факту
господарським судом не відновлює
порушених, невизнаних або оспорених
прав позивача, та не призводить до
жодних обов'язкових дій з будь-чийого
боку - відповідача; сторонніх третіх
осіб; державних, реєструючих,
контролюючих органів, установ тощо.

Проаналізувавши перелічені норми
чинного законодавства, а також
дослідивши обставини справи, суд
прийшов до висновку, що підстави для
визнання договору на прийняття стічних
вод у системи каналізації № ВО-2 від
09.12.2013 р. укладеним відсутні, отже в
позові відмовляється.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Судові витрати, відповідно до статті 49
ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

Суддя
В.В.
Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно
із вимогами ст. 84 ГПК України, 28 березня
2014 р.