м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доДочірнього підприємства
«Екос» ПАТ «Холдиногова компанія
«Київміськбуд»провизнання договору
недійснимСуддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_2 - представник за
довіреністювід відповідача:Мудрак Ю.І.
- представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - ФОП ОСОБА_1) звернулась до
господарського суду міста Києва з
позовом до Дочірнього підприємства
«Екос» ПАТ «Холдиногова компанія
«Київміськбуд» (надалі - ДП «Екос» ПАТ
«ХК «Київміськбуд») про визнання
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач не мав права передавати в
оренду нежиле приміщення по вул.
Драйзера. 5, оскільки вказаний об'єкт не
знаходився у його господарському
віданні чи будь-якому управлінні, та
відповідно не мав правовстановлюючих
документів на нього. Крім того, позивач
стверджує, що власником приміщення є
інше підприємство, а саме ОСББ
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.12.2013 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
В судове засідання 14.02.2014 р. представник
позивача з'явився, вимоги ухвали суду
від 26.12.2013 р. виконав, позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити їх в
Представник відповідача, в судове
засідання 14.02.2014 р. з'явився, подав
відзив на позовну заяву в якому виклав
заперечення на доводи позивача,
зазначаючи, що він є власником об'єкту
оренди по Договору, а саме нежитлового
приміщення, площею 515,57 кв.м., що
знаходиться у житловому будинку по
АДРЕСА_1, що підтверджується наказом
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по місту
Києву від 12.07.1999 р. «Про завершення
приватизації акціонерного
товариства», Додатком до наказу від
12.07.1999 р. «Перелік нерухомого майна, що
передається у власність АТ»,
Реєстраційним посвідченням на
домоволодіння, що належить позивачу
від 21.07.1999 року, видане БТІ м. Києва та
зареєстроване в реєстрову книгу за
№548-3 та стверджує, що позивачем не
надано жодних доказів того, що
власником вказаного приміщення є ОСББ
В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.
У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд м. Києва, -
30.12.2011 р. між ДП "Екос" (орендодавець) та
ФОП ОСОБА_1 (орендар) було укладено
Договір оренди нежитлових приміщень
№187, відповідно до п. 1.1 якого
орендодавець передає, а орендар
приймає у тимчасове платне
Згідно п. 1.2, 1.3 Договору приміщення
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Загальна площа приміщення складає 515,57
Приміщення, що орендується, надається
орендарю для розміщення кафе та
складського приміщення (п. 2.1 Договору).
Відповідно до п. 3.1, 3.3, 3.4 Договору
приймання - передача приміщення, що
орендується, здійснюється
двосторонньою комісією, що складається
із уповноважених представників сторін.
При передачі приміщення, що
орендується, складається акт
приймання-передачі, який підписується
уповноваженими представниками сторін.
Приміщення, що орендується, вважається
переданим в оренду з момента
підписання акту приймання-передачі.
Пунктом 4.1 Договору встановлено, що
термін оренди становить до 31.12.2012 р. без
права його пролонгації та викупу
Згідно акту приймання-передачі
приміщення від 01.0.2012 р. відповідач
передав, а позивач прийняв у тимчасове
платне користування приміщення,
загальною площею 515,57 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Спір у справі стосується дійсності
Правочин може бути визнаний судом
недійсним з підстав, передбачених
В постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" роз'яснено, що вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків, та в разі задоволення
позовних вимог зазначати в судовому
рішенні, в чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та яким
нормам законодавства не відповідає
оспорюваний правочин (абзац 4 пункт 2.1).
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).
Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Підставою для недійсності Договору
позивачем визначається те, що
відповідач при укладанні договору не
мав відповідних правовстановлюючих
документів, які б вказували на
наявність у відповідача права
власності на об'єкт оренди, а власником
вказаного приміщення є інше
підприємство, а саме ОСББ «Добробуд».
Статтею 328 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.
У відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Згідно із ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач набув у власність нерухоме
майно - гуртожиток по АДРЕСА_1, в
приміщенні якого знаходиться
нежитлове приміщення, що є об'єктом
оренди по договору №187 від 30.12.2011 р., на
підставі наказу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по місту Києву №411 від 12.07.1999 р.
«Про завершення приватизації
акціонерного товариства» (№94 Переліку
нерухомого майна, що передається у
На підставі вказаного наказу та
додатку до наказу з переліком
нерухомого майна, Комунальним
підприємством «Київське міське бюро
технічної інвентаризації» 21.07.1999 р.
було зареєстровано цілісний майновий
комплекс за АТ «Холдингова компанія
«Київміськбуд», що підтверджується
реєстраційним посвідченням від 21.07.1999
р., копія якого долучена до матеріалів
справи.
В подальшому розпорядженням Київської
міської державної адміністрації №2523
від 26.11.2001 р. було змінено статус
гуртожитка по АДРЕСА_1 на житловий
30.03.2012 р. АТ «Холдингова компанія
«Київміськбуд» за актом передачі
нежитлового приміщення було передано в
експлуатацію та обслуговування ДП
«Екос» нежитлове приміщення по
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.
Статтею 761 Цивільного кодексу України
встановлено, що право передання майна у
найм має власник речі або особа, якій
належать майнові права. Наймодавцем
може бути також особа, уповноважена на
укладення договору найму.
З огляду на викладені норми вбачається,
що право на укладення договору оренди
та передачі майна у користування має
лише власник такого майна або
уповноважена ним особа.
Судом встановлено, що власником об'єкту
оренди (нежитлового приміщення,
загальною площею 515,57 кв.м. по АДРЕСА_1) є
відповідач (був в т.ч. і на момент
укладення Договору оренди), а тому
доводи позивача щодо відсутності у
відповідача права власності на об'єкт
оренди по договору та правомочностей
на передачу в оренду нежитлового
приміщення, загальною площею 515,57 кв.м.
по АДРЕСА_1 не підтверджуються
належними доказами в розумінні ст.ст. 33,
34 ст. 49 Господарського процесуального
Посилання позивача на ч. 1ст. 207
Господарського кодексу України,
викладені в позовній заяві, не
приймаються судом до уваги, оскільки
позивачем не зазначено в чому
конкретно полягала завідомо суперечна
інтересам держави і суспільства мета
укладення спірного договору, якою із
сторін і в якій мірі виконано
зобов'язання, а також наявність наміру
Проаналізувавши положення чинного
законодавства та наявні в матеріалах
справи докази, а також ту обставину, що
спірний Договір у відповідності з п. 4.1
припинив свою дію 31.12.2012 р. у зв'язку із
закінчення строку, на який його було
укладено, суд не знайшов підстав для
задоволення позовних вимог в зв'язку з
їх безпідставністю та недоведеністю.
Судові витрати згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -
В задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 19.02.2014 р.

Суддя
Ю.О. Підченко