донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

25.03.2014р. справа №905/7653/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівРадіонової О.О.
Зубченко І.В., Марченко О.А.секретаря
Валової В.Ю.від
позивача:Кошель М.М,, представник за
дов. від 01.10.13р. б/нвід
відповідача:Євсєєв М.В., представник за
дов. від 18.02.14р. б/н розглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Компанії Інмодал
Компані Лімітед (Inmodal Company Limited) м.
Кінгстаун Сент-Вінсент і Гренадіни на
рішення господарського суду Донецької
областівід13.01.2014 рокуу справі№905/7653/13
(суддя Чернова О.В.)за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Онко Дженерікс",
м.Донецьк до відповідача Компанії
Інмодал Компані Лімітед (Inmodal Company Limited)
м. Кінгстаун Сент-Вінсент і
Гренадінипровизнання недійсним
договору про зарахування однорідних
зустрічних вимог від 16.02.2012р.,
укладеного між ТОВ "Онко Дженерікс" та
Інмодал Компані Лімітед з моменту
укладенняВСТАНОВИВ:

30.10.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Онко Дженерікс",
м.Донецьк звернулося до господарського
суду Донецької області з позовною
заявою до Компанії Інмодал Компані
Лімітед (Inmodal Company Limited) м. Кінгстаун
Сент-Вінсент і Гренадіни про визнання
недійсним договору про зарахування
однорідних зустрічних вимог від
16.02.2012р., укладеного між ТОВ "Онко
Дженерікс" та Інмодал Компані Лімітед
з моменту укладення (а.с.2-5).

Рішенням господарського суду
Донецької області від 13.01.2014р. позов
задоволено. Визнано недійсним договір
про зарахування однорідних зустрічних
вимог від 16.02.2012р., укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Онко Дженерікс",
м.Донецьк та Компанією Інмодал Компані
Лімітед, м. Кінгстаун Сент-Вінсент і
Гренадіни. Стягнуто з відповідача на
користь позивача с удовий збір у сумі
1147,00 грн. (а.с. 152-154).

Відповідач, Компанія Інмодал Компані
Лімітед (Inmodal Company Limited) м. Кінгстаун
Сент-Вінсент і Гренадіни звернувся із
апеляційною скаргою, в якій зазначив,
що рішення суду першої інстанції
винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення
господарського суду Донецької області
від 13.01.2014р. по справі №905/7653/13 та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
(а.с.163-167).

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник
вказує на те, що не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
того, що всупереч вимог ст.601 ЦК України,
зараховані вимоги сторін за спірним
договором не є зустрічними, оскільки
зобов»язання щодо збільшення
статутного капіталу виникло у учасника
не перед товариством, а перед
загальними зборами учасників, які
прийняли рішення про збільшення
статутного капіталу, тобто боржник за
одним зобов»язанням не є кредитором у
іншому зобов»язанні та на його думку,
цей висновок не узгоджується з
вимогами чинного законодавства..

У скарзі апелянт зазначає, що місцевий
господарський суд не вірно застосував
приписи ст.35 ГПК України щодо
встановлених у рішенні господарського
суду Донецької області від 29.08.2013р по
справі №905/5849/13 фактів.

Також, апелянт зазначає, що судом
порушені норми процесуального права, а
саме не додержані положення ч.2 ст.15 ГПК
України та вважає, що справи мала бути
розглянута за місцем укладення
спірного договору, Господарським
судом м.Києва..

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Онко Дженерікс"
надіслав відзив на апеляційну скаргу, в
якому просить апеляційну скаргу
відповідача залишити без задоволення,
рішення господарського суду від
13.01.2014р. без змін, який судом
розглянутий, прийнятий до уваги та
долучений до матеріалів справи.

Апелянт у судовому засіданні підтримав
апеляційну скаргу та просив суд її
задовольнити у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні підтримав
доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу та просив суд
залишити рішення господарського суду
Донецької області від 13.01.2014р. без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 101
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд
не зв»язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши апеляційну скаргу та
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції встановила
наступне.

05.08.2008 року між Компанією Інмодал
Компані Лімітед (Inmodal Company Limited) м.
Кінгстаун Сент-Вінсент і Гренадіни (за
договором - позикодавець, далі -
відповідач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Онко Дженерікс" (за
договором - позичальник, далі - позивач)
був укладений договір позики №12-2008,
відповідно до п.1.1 якого Позикодавець
надає Позичальнику, а Позичальник
приймає в тимчасове поворотне
користування грошові кошти в іноземній
валюті в сумі 10 000 000,00 дол. США (а.с.11-14).

Позика надається в безготівковій формі
і підлягає поверненню до 15 серпня 2013р.
(п.1.2 договору).

За користування позикою Позичальник
сплачує Позикодавцю проценти за
ставкою, що становлять 10,20% річних.
Проценти нараховуються виходячи з 365
днів у році та сплачуються на момент
повернення позики (п.1.3 договору).

У пункті 7.5 договору встановлено, що
договір набуває чинності з моменту
його реєстрації у НБУ.

Додатковою угодою № 1 від 22.12.2010р. до
договору позики №12-2008 змінено
реквізити Позикодавця, на які
здійснюється повернення позики (а.с.15).

18 січня 2012р. між Позикодавцем та
Позичальником укладено Додаткову
угоду №2, за умовами якої було змінено
розмір позики на суму 4 202 013,00 дол. США,
строк повернення - до 20 лютого 2012р. та
процентна ставка - 0,2% річних (а.с.38).

Вказаний договір позики та додаткові
угоди №№1, 2 підписані та скріплені
печатками підприємств.

Як зазначає позивач, 05.12.2011р. загальними
зборами учасників ТОВ "Онко Дженерікс"
прийнято рішення щодо збільшення
статутного капіталу Товариства шляхом
додаткового внеску учасником
товариства - Компанією "Інмодал Компані
Лімітед" в розмірі 1 450 000,00грн.

07.12.2011р. зареєстровано нову редакцію
статуту ТОВ "Онко Дженерікс" за
№5019120, в якій відображене
вищевказане рішення.

16.02.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Онко Дженерікс" (за
договором - Сторона -1, далі - позивач) та
Компанією Інмодал Компані Лімітед (Inmodal
Company Limited) (за договором - Сторона-2, далі -
відповідач) був укладений договір про
зарахування зустрічних однорідних
вимог (далі - договір від 16.02.2012р.)
(а.с.19-20), відповідно до умов якого
Сторона 1 і Сторона 2, маючи одна до
одної зустрічні однорідні вимоги,
строк виконання яких настав, дійшли
згоди на підставі ст. 601 Цивільного
кодексу України про залік таких
зустрічних однорідних вимог, що
випливають з нижче вказаних договорів,
у яких Сторона 1 і Сторона 2 є сторонами:

- за Протоколом Загальних зборів
учасників ТОВ "Онко Джерерікс" від
05.12.2011р. та Статуту ТОВ "Онко Джерерікс",
зареєстрованим за №5019120, де
Сторона-1 є кредитором, а Сторона-2
боржником при виконання грошового
зобов'язання в сумі 1 450 000,00грн.;
загальна сума заборгованості Сторони-2
перед Стороною -1 за вищевказаними
документами складає 1 450 000, 00грн.;

- за Додаткової угодою №2 від 18.01.2012р. до
Договору Позики №12-2008 від 05.08.2008р., де
Сторона-2 є кредитором; а Сторона-1 є
боржником при виконання грошового
зобов'язання в сумі 1 446 823,13грн.; сума
заборгованості Сторони-1 перед
Стороною-2 за вищевказаними договорами
складає 1 446 823,13грн.

Вказані вище зобов'язання за
вищевказаними договорами припиняються
в обсязі, що становить 1 446 823,13грн.,
оскільки зустрічні вимоги є
однорідними. (п.1.1-1.2 договору).

Відповідно до п. 2 договору від 16.02.2012 з
моменту набрання чинності цього
договору сторони не є зобов'язаними за
правочинами, зазначеними в п. 1 цього
договору на суму 1 446 823,13грн.

Пунктом 3 Договору від 16.02.2013р.
встановлено, що усі правовідносини, що
виникають з цього договору, або
пов'язані з ним, у тому числі пов'язані
із недійсністю, укладенням, виконанням,
зміною та припиненням Договору,
тлумаченням його умов, визначенням
наслідків недійсності або порушенням
Договору, регламентуються цим
Договором та відповідними нормами
чинного законодавства в Україні, а
також застосуванням до таких
правовідносин звичаїв ділового
обороту на підставі принципів
добросовісності, розумності та
справедливості.

Договір про зарахування зустрічних
однорідних вимог набирає чинності з
моменту його підписання та скріплення
печатками сторін (п. 6 договору).

Договір про зарахування зустрічних
однорідних вимог підписаний та
скріплений печатками сторін.

Як зазначає позивач, на момент
укладення договору про зарахування
однорідних зустрічних вимог строк
виконання зобов»язання не настав,
оскільки відповідно до договору позики
№12-2008 від 05.08.2008р. строк повернення
позики становить до 20.02.2012 року. Таким
чином, відповідач не мав право вимоги, у
зв»язку із ненастанням строку
повернення грошових коштів у розмірі
1446823,13грн., що виникла на підставі
договору позики №12-2008 від 05.08.2008р., а
тому укладення договору про
зарахування зустрічних однорідних
вимог від 16.02.2012р. є передчасним та
свідчить про його недійсність.

За таких обставин позивач звернувся до
господарського суду Донецької області
з позовом до відповідача про визнання
недійсним договору про зарахування
однорідних зустрічних вимог від
16.02.2012р., укладеного між ТОВ "Онко
Дженерікс" та Інмодал Компані Лімітед
з моменту укладення.

Суть спірних правовідносин полягає у
вирішенні питання щодо визнання
недійсним договору з підстав
невідповідності чинному законодавству
України.

Спірні правовідносини регулюються
нормами Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України,
Законом України "Про
зовнішньоекономічну діяльність",
Законом України "Про міжнародне
приватне право".

Відповідно до ст. 38 Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність"
спори, що виникають між суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності,
іноземними суб'єктами господарської
діяльності у процесі такої діяльності
можуть розглядатися судами України.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 76 Закону України
"Про міжнародне приватне право", суди
можуть приймати до свого провадження і
розглядати будь-які справи з іноземним
елементом у випадку, якщо на території
України відповідач у справі має місце
проживання або місцезнаходження, або
рухоме чи нерухоме майно, на яке можна
накласти стягнення, або знаходиться
філія або представництво іноземної
юридичної особи - відповідача.

Колегією суддів встановлено, місцем
укладення Договору позики від 05.08.2008р.
та Договору про зарахування зустрічних
однорідних вимог від 16.02.2012р. є м. Київ,
Україна, а також спірні правочини
вчинялися згідно з законодавством
України, отже даний позов підлягає
розгляду господарським судом держави
Україна.

Територіальна підсудність даної
справи господарському суду Донецької
області визначається відповідно до
положень ч.1 ст.15 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якої справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні господарських договорів,
справи у спорах про визнання договорів
недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що правовідносини сторін
підпадають під регулювання
законодавства України та враховуючи,
що за спірним договором обидві сторони
є зобов'язаними, дана справа
розглядається господарським судом
Донецької області, тобто за місцем
знаходження позивача.

Положеннями ст. 203 Цивільного
кодексу України передбачені загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема, зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Стаття 207 ЦК України визначає вимоги до
письмової форми правочину. Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Визнання договору недійсним є одним із
способів захисту, який застосовується
судом у випадках та порядку,
визначеному цивільним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 215
Цивільного Кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 статті 215 Цивільного
кодексу України передбачено, що
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У такому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. При цьому, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його недійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009р. №9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 Цивільного
кодексу, саме на момент вчинення
правочину і закон не пов'язує
недійсність правочину з обізнаністю
сторін щодо невідповідності
законодавству певних пунктів договору.

Стаття 509 Цивільного кодексу України
визначає поняття зобов'язання як
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 598 Цивільного
Кодексу України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 203 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав та для
зарахування якої достатньо заяви
однієї сторони.

Вимоги, які можуть підлягати
зарахуванню, мають відповідати таким
умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним
зобов'язанням є боржником за іншим, а
боржник за першим зобов'язанням є
кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим
зарахування як спосіб припинення
зазвичай застосовується до зобов'язань
по передачі родових речей, зокрема
грошей). Правило про однорідність вимог
розповсюджується на їх правову
природу, але не стосується підстави
виникнення такої вимоги. Отже,
допускається зарахування однорідних
вимог, які випливають із різних підстав
(різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог
настав, не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Статтею 601 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Частина 2 ст. 601 Цивільного кодексу
України зазначає, що зарахування
зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін. Це означає, що заяви однієї
сторони достатньо для проведення
зарахування.

Статтею 602 Цивільного кодексу
України передбачені випадки
недопустимості зарахування зустрічних
однорідних вимог. Не допускається
зарахування зустрічних вимог:1) про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3)
щодо довічного утримання (догляду); 4) у
разі спливу позовної давності; 5) в
інших випадках, встановлених договором
або законом.

Щодо вимоги позивача про визнання
недійним договору про зарахування
однорідних зустрічних вимог від
16.02.2012р., укладеного між ТОВ «Онко
Дженерікс» та Компанією Інмодал
Компані Лімітед (Inmodal Company Limited) колегія
суддів вважає за необхідно зазначити
на таке.

Укладена між сторонами вказана угода
не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України,
оскільки: строк виконання зобов'язань
ТОВ «Онко Дженерікс» перед Компанією
Інмодал Компані Лімітед (Inmodal Company Limited)
за Додатковою угодою №2 від 18.01.2012р. до
Договору позики від 05.08.2008 року на суму 1
446 823,13грн. наступав 20.02.2012 року, тоді як
вказане зобов'язання було припинено
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог 16.02.2012 року (а.с.138).
Тобто фактично внаслідок укладення
указаної угоди були припинені
зобов'язання, строк виконання яких був
встановлений, але не настав.

Крім того, вимоги сторін не є
зустрічними, оскільки зобов'язання
щодо збільшення статутного капіталу
виникло у учасника не перед
товариством, а перед загальними
зборами учасників, які прийняли
рішення про збільшення статутного
капіталу, тобто боржник за одним
зобов'язанням не є кредитором в іншому
зобов'язанні.

Цивільне законодавство України
містить пряму заборону щодо припинення
шляхом зарахування вимог до товариства
зобов'язання учасника товариства з
обмеженою відповідальністю щодо
внесення вкладу до статутного капіталу
товариства.

Так, згідно зі ст. 144 Цивільного кодексу
України не допускається звільнення
учасника товариства з обмеженою
відповідальністю від обов'язку
внесення вкладу до статутного капіталу
товариства, у тому числі шляхом
зарахування вимог до товариства.

Отже, враховуючи вищенаведене,
колегія суддів вважає висновок
місцевого господарського суду про
визнання недійним договору про
зарахування однорідних зустрічних
вимог від 16.02.2012р., укладеного між ТОВ
«Онко Дженерікс» та Компанією Інмодал
Компані Лімітед (Inmodal Company Limited) з
моменту укладення, правомірним.

Також, колегія суддів вважає за
необхідно зазначити на таке.

Згідно ст.1 Конвенції про вручення за
кордоном судових та позасудових
документів у цивільних або комерційних
справах, укладеної 15.11.1965р. в місті
Гаазі (дата приєднання Україною 19.10.2000р.
(із заявами та застереженнями), яка
набула чинності з 01.12.2001р., ця Конвенція
застосовується у цивільних та
комерційних справах щодо всіх
випадків, коли існує потреба в передачі
судових та позасудових документів для
вручення за кордоном.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем у даній справі є Компанія
Інмодал Компані Лімітед (Inmodal Company Limited)
м. Кінгстаун Сент-Вінсент і Гренадіни.
Представником в Україні є Ірклієнко
Юрій Петрович (АДРЕСА_1) та Гаврилова
Ірина Анатоліївна (АДРЕСА_2), яка діє за
довіреністю від 08.10.2013р., виданою
Компанією Інмодал Компані Лімітед в
особі директора Максимова Сергія
Володимировича, на представлення та
ведення справ в усіх місцевих,
адміністративних, господарських,
апеляційних судах, Вищому
господарському суді України, Вищому
адміністративному суді України,
Верховному суді України з усіма
правами сторони у процесі (а.с.143).

За приписом ст.28 Господарського
процесуального кодексу України
представництво інтересів юридичних
осіб в господарському процесі
здійснюється через їх органи, що діють
у межах повноважень, наданих їм
законодавством та установчими
документами, через свого представника
(керівника). Наведена норма не обмежує
можливість представництва інтересів
іншими особами, повноваження яких
підтверджуються довіреністю від імені
підприємства, організації.

Відповідач у судові засідання 26.11.2013р.
та 13.01.2014р. не з'явився, вимоги ухвал
суду не виконав, витребувані документи
не представив, про причину неявки суд
не повідомив, хоча був належним чином
повідомлений про час, дату та місце
проведення судового засідання, що
підтверджено відміткою канцелярії
суду та повернутими на адресу
господарського суду поштовими
повідомленнями №230, №519 з
відміткою "вручено 19.11.2013р. Ірклієнко
Ю.П.", «вручено 04.12.2013р. Ірклієнко Ю.П.".

З матеріалів справи також вбачається,
що представник відповідача Гаврилова
Ірина Анатоліївна була присутня у
судовому засіданні 12.12.2013р., що
підтверджено протоколом судового
засідання та ухвалою суду від 12.12.2013р.
(а.с.144, 145).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що під час розгляду
справи №905/7653/13 місцевим господарським
судом був дотриманий порядок,
передбачений Конвенцією про вручення
за кордоном судових та позасудових
документів у цивільних або комерційних
справах, укладеної 15.11.1965р. в місті
Гаазі (дата приєднання Україною 19.10.2000р.
(із заявами та застереженнями), яка
набула чинності з 01.12.2001р.

Відносно доводів апелянта колегія
суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає, що застосування
ч. 2 ст. 35 ГПК України місцевим
господарським судом є помилковим з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішення інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням господарського суду
Донецької області від 29.08.2013р. у справі
№905/5849/13, позовні вимоги ОСОБА_10
м.Донецьк до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Онко Дженерікс"
м.Донецьк, за участю третьої особи
Відділу Державної реєстрації
юридичних осіб - підприємців
реєстраційної служби Ворошиловського
районного управління юстиції м.Донецьк
про визнання недійсним рішень
загальних зборів учасників та
визнання недійсним Статутів -
задоволені.

Зі змісту вказаного рішення
вбачається, що суб»єктний склад
учасників у справі №905/5849/13 не
відповідає складу учасників у справі
№905/7653/13.

Щодо визначення підсудності
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність"
спори, що виникають між суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності,
іноземними суб'єктами господарської
діяльності у процесі такої діяльності
можуть розглядатися судами України.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 76 Закону України
"Про міжнародне приватне право", суди
можуть приймати до свого провадження і
розглядати будь-які справи з іноземним
елементом у випадку, якщо на території
України відповідач у справі має місце
проживання або місцезнаходження, або
рухоме чи нерухоме майно, на яке можна
накласти стягнення, або знаходиться
філія або представництво іноземної
юридичної особи - відповідача.

Колегією суддів встановлено, місцем
укладення Договору позики від 05.08.2008р.
та Договору про зарахування зустрічних
однорідних вимог від 16.02.2012р. є м. Київ,
Україна, а також спірні правочини
вчинялися згідно з законодавством
України, отже даний позов підлягає
розгляду Господарським судом держави
Україна.

Територіальна підсудність даної
справи господарському суду Донецької
області визначається відповідно до
положень ч.1 ст.15 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якої справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні господарських договорів,
справи у спорах про визнання договорів
недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що правовідносини сторін
підпадають під регулювання
законодавства України та враховуючи,
що за спірним договором обидві сторони
є зобов'язаними, дана справа
розглядається господарським судом
Донецької області, тобто за місцем
знаходження позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів
також вважає правомірним висновок суду
щодо відмови у задоволені клопотання
відповідача про передачу справи до
господарського суду м.Києва.

Таким чином, твердженням апелянта про
те, що при розгляді даної справи судом
першої інстанції порушено норми
процесуального права, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не знайшли свого підтвердження,
рішення місцевого господарського суду
прийнято в цілковитій відповідності
нормам матеріального та
процесуального права, а відтак підстав
для його скасування немає.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір за подання апеляційної
скарги покладається на відповідача.

Керуючись статями 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Компанії Інмодал
Компані Лімітед (Inmodal Company Limited)
м. Кінгстаун Сент-Вінсент і
Гренадіни на рішення господарського
суду Донецької області від 13.01.2014 року у
справі №905/7653/13 залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Донецької області від 13.01.2014 року у
справі №905/7653/13 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
О.О.Радіонова

Судді
І.В.Зубченко

О.А.Марченко

Надр. 6 прим:1 -у справу; 1-позивачу;2
-відповідачу; 1-ДАГС;1-ГС Донецької обл.