ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.Справа №
916/379/13-гОдеський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Бєляновського
В.В.

(Склад судової колегії сформований
розпорядженням голови суду №234 від
06.03.2014р.)

при секретарі судового засідання
Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від СТОВ «Україна» - Новіков Ю.П, -
арбітражний керуючий;

від Граденицької сільської ради
Біляївського району Одеської області -
не з'явився;

від Виконавчого комітету Граденицької
сільської ради Біляївського району
Одеської області - не з'явився;

від ФГ «Сади Градениці» - Горовий А.О. -
за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна»
в особі арбітражного керуючого
Новікова Юрія Петровича

на ухвалу господарського суду Одеської
області від 11 лютого 2014 року

по справі №916/379/13-г

за позовом Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна» в особі
арбітражного керуючого Новікова Юрія
Петровича

до

- Граденицької сільської ради
Біляївського району Одеської області

- Виконавчого комітету Граденицької
сільської ради Біляївського району
Одеської області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Фермерське господарство
«Сади Градениці»

про визнання незаконними та скасування
рішень, свідоцтва про право власності

Сторони та третя особа належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 25.03.14р. згідно
ст.85 ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

встановив:

11.02.2013р. Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Україна» в особі
арбітражного керуючого Новікова Юрія
Петровича (надалі - позивач, СТОВ
«Україна») звернулось до
господарського суду Одеської області
з позовом до Граденицької сільської
ради Біляївського району Одеської
області, Виконавчого комітету
Граденицької сільської ради
Біляївського району Одеської області
(надалі -відповідачі), просивши:

- визнати незаконним та скасувати
рішення Виконкому Граденицької
сільради Біляївського району Одеської
області №11 від 27.01.2012р. «Про реєстрацію
об'єкта нерухомого майна, яким
користується ФГ «Сади Градениці»;

- визнати незаконним та скасувати
рішення Виконкому Граденицької
сільради Біляївського району Одеської
області №117 від 29.11.2011р.;

- визнати незаконними та скасувати
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, видані виконавчим
комітетом Граденицької сільради
Біляївського району Одеської області
07.02.2012р. САЕ №349384, САЕ №349385, САЕ №349386 та
дублікат свідоцтва про право власності
на нерухоме майно САЕ №625194 від 07.12.2011р.

В обґрунтування позовних вимог СТОВ
«Україна» зазначило, що зазначене в
рішеннях Виконкому Граденицької
сільради Біляївського району Одеської
області №117 від 29.11.2011р. та №11 від
27.01.2012р. майно належить СТОВ «Україна»,
якого постановою господарського суду
Одеської області від 22.05.2008р. у справі
№2/346-06-12020 визнано банкрутом, відносно
СТОВ «Україна» відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором призначено
арбітражного керуючого Новікова Ю.П. З
моменту порушення провадження у
справі про банкрутство боржника
будь-які спори відносно його майна
повинні вирішуватись із застосуванням
особливостей, передбаченим ЗУ «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».
ФГ «Сади Градениці» зверталось до
господарського суду Одеської області з
позовом про визнання права власності
на спірне майно, рішенням
господарського суду Одеської області
від 30.08.2011р. у справі №35-3/17-593-2011
(залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 15.03.2012р.), у задоволенні позову
ФГ «Сади Градениці» відмовлено. Будучи
обізнаними про те, що спірне майно
належить СТОВ «Україна», відповідачі
всупереч вимогам Конституції України
та нормам ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» прийняли
оскаржені рішення, з перевищенням
повноважень, які їм надані.

З посиланням на норми ст.392 ЦК України,
ст.ст.19,41,150 Конституції України, ст.59 ЗУ
«Про місцеве самоврядування»,
ст.ст.3-1,23,25,26 ЗУ «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» позивач
просив суд задовольнити його позовні
вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.04.2013р. провадження у
справі припинено на підставі п.1 ч.1 ст.80
ГПК України.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 21.05.2013р. ухвалу
господарського суду Одеської області
від 17.04.2013 року скасовано, а справу
№916/379/13-г передано на розгляд до
господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 31.05.2013р. справу №916/379/13-г
прийнято до провадження.

У судовому засіданні від 12.11.2013р.
позивачем було подано заяву про зміну
позовних вимог, відповідно до якої
позивач просить суд визнати незаконним
та скасувати рішення виконкому
Граденицької сільради Біляївського
району Одеської області №117 від
29.11.2011р., яким було визнано право
власності за ФГ «Сади Градениці» на
комплекс будівель та споруд №7,
загальною площею 8115,7кв.м. який
складається з будівель бурякосховища
А, загальною площею 699,7кв.м., складу
комбікормів Б, загальною площею
1665,6кв.м., складу В, загальною площею
2438,6кв.м., прохідної Г, загальною площею
6,4кв.м., бойні Д, загальною площею 28кв.м.,
корівника Е, загальною площею 3159,7кв.м.,
будинку тваринників Є, загальною
площею 117,7кв.м.; визнати недійсним
дублікат свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, видане виконавчим
комітетом Граденицької сільської ради
Біляївського району Одеської області
САЕ №25194 від 07.12.20112011р. та зобов'язати
Граденицьку сільську раду
Біляївського району Одеської області
скасувати дублікат свідоцтва про право
власності на нерухоме майно САЕ №625194
від 07.12.2011р.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 12.11.2013р. залучено до участі
у справі у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Фермерське господарство «Сади
Градениці».

04.02.2014р. Новіков Ю.П. подав суду
клопотання про відкладення проведення
судового засідання по справі,
призначеного на 11.02.2014р. у зв'язку з тим,
що він в цей день, за сімейними
обставинами буде знаходитись за межами
м.Одеси та не зможе прийняти участь у
судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 11.02.2014р. (головуючий суддя
Степанова Л.В., судді Брагіна Я.В.,
Зайцев Ю.О.), на підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК
України, позовну заяву СТОВ «Україна» в
особі арбітражного керуючого Новікова
Ю.П. до Граденицької сільради
Біляївського району Одеської області,
Виконкому Граденицької сільради
Біляївського району Одеської області,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача ФГ «Сади
Градениці» про визнання незаконними
та скасування рішень, свідоцтва про
право власності - залишено без
розгляду; повернуто СТОВ «Україна» в
особі арбітражного керуючого Новікова
Ю.П. судовий збір у розмірі 1147грн.,
сплачений згідно з квитанцією №1407 від
09.02.2013р. та судовий збір у розмірі
1147грн., сплачений згідно з квитанцією
№14 від 13.02.2013р.

Ухвала суду вмотивована посиланням на
норми п.5 ч.1 ст.81 ГПК України,
роз'яснення, які містяться у п.2.11, 2.23
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу IV
Господарського процесуального кодексу
України», тим, що ухвалами
господарського суду Одеської області
від 31.05.2013р., 08.08.2013р., 10.10.2013р., 29.10.2013р.,
14.11.2013р., 06.12.2013р., 24.12.2013р. 23.01.2014р. та
27.01.2014р. позивача було зобов'язано
надати, зокрема, докази оплати
судового збору у встановленому розмірі
відповідно до заявлених позовних
вимог та уточнення позовних вимог
відповідно до чинного законодавства.
Проте, незважаючи на те, що представник
позивача був присутній у судових
засіданнях, призначених на 18.06.2013р.,
29.10.2013р., 12.11.2013р. та 24.12.2013р. витребувані
судом документи, необхідні для
вирішення спору, не надав та позовні
вимоги не уточнив. Також суд,
розглянувши клопотання арбітражного
керуючого СТОВ «Україна» Новікова Ю.П.
про відкладення розгляду справи,
відмовив у його задоволенні з огляду на
необґрунтованість та недоведеність.

Не погодившись з ухвалою про залишення
позову без розгляду, СТОВ «Україна» в
особі арбітражного керуючого Новікова
Ю.П. звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати оскаржену ухвалу та
передати справу на розгляд до
господарського суду Одеської області.

В обґрунтування апеляційної скарги
скаржник зазначив, що ухвала від
11.02.2014р. постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
з наступних підстав:

- приймаючи оскаржену ухвалу, суд
першої інстанції порушив права
позивача гарантовані ст.55 Конституції
України, право на звернення до
господарського суду, гарантоване ст.1
ГПК України та позбавив позивача права
обґрунтувати свої вимоги і заперечення
доказами в судовому засіданні на
засадах змагальності, гарантованих
ст.ст.4-3,22 ГПК України;

- судове засідання по справі було
призначене на 11.02.2014р., Новіковим Ю.П.
заздалегідь було подане клопотання про
відкладення цього засідання у зв'язку з
тим, що він за сімейними обставинами
06.02.2014р. виїхав до міста Мукачеве, про що
також повідомив помічника судді
Степанової Л.В.; скаржник вважає що його
відсутність в судовому засіданні
11.02.2014р. була зумовлена об'єктивними
причинами та не може бути підставою для
залишення позовної заяви СТОВ
«Україна» без розгляду;

- позивачем сплачено судовий збір за
дві з трьох позовних вимог, але у
зв'язку з тим, що СТОВ «Україна»
знаходиться в стадії банкрутства,
ліквідатор не має джерел фінансування
витрат, зокрема сплачувати судовий
збір, тому ці витрати ліквідатор
здійснює за власні кошти. Оплату
судового збору за третю вимогу позивач
мав намір здійснити перед наступним
засіданням суду;

- позивачем в позовній заяві від 08.02.2013р.
було зазначено норми Закону, згідно з
якими він просив задовольнити позовні
вимоги, це ст.ст.19,41,150 Конституції
України, ст.59 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.ст.3-1,23,25,26
ЗУ «Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
ст.ст.54,56,57 ГПК України. В подальшому
позивачем позовні вимоги уточнювались
та змінювались, але норми закону, на
підставі яких він просив задовольнити
позовні вимоги, залишились незмінними;

- позивач не міг надати суду в
оригіналах оскаржені рішення та
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, оскільки оригінали цих
документів в нього відсутні. Про
прийняття оскаржених рішень позивач
дізнався з заяв громадян, які придбали
майно у ФГ «Сади Градениці»; свідоцтва
на право власності взагалі, після
уточнення позовних вимог, не були
предметом спору;

- 29.10.2013р. позивачем було надано до суду
першої докази того, що зазначене в
рішенні Виконкому майно належить СТОВ
«Україна» (супровідний лист №1807).
Оригінали наданих документів позивач
мав намір пред'явити в судовому
засіданні;

- третя особа ФГ «Сади Градениці»
ознайомлювалось з матеріалами справи,
тому йому було відомо про зміст
позовних вимог; позивач міг надати
екземпляр позовної заяви третій особі,
якщо засідання відбулось за його
участю.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014р.
поновлено СТОВ «Україна» в особі
арбітражного керуючого Новікова Ю.П.
пропущений строк подання апеляційної
скарги, прийнято останню до
провадження та призначено її до
розгляду у судовому засіданні 25.03.2014р.

В засіданні суду апеляційної
інстанції Новіков Ю.П. підтримав
вимоги апеляційної скарги на ухвалу
суду від 11.02.2014р. та просив її
задовольнити.

Представник ФГ «Сади Градениці» проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував з підстав законності та
обґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Граденицька сільська рада
Біляївського району Одеської області
та Виконавчий комітет Граденицької
сільської ради Біляївського району
Одеської області своїх представників в
засідання суду апеляційної інстанції
не направили.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
скаржника та ФГ «Сади Градениці»,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
наявність підстав для її задоволення
виходячи з наступного.

Згідно із ст.101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.106 ГПК України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд
першої інстанції виходив з того, що у
зв'язку з невиконанням позивачем ухвал
суду від 31.05.2013р., 08.08.2013р., 10.10.2013р.,
29.10.2013р., 14.11.2013р., 06.12.2013р. 24.12.2013р. в
частині, зокрема надання доказів
сплати судового збору у встановленому
розмірі відповідно до заявлених
позовних вимог та уточнення позовних
вимог відповідно до чинного
законодавства з чітким зазначенням
норм позов СТОВ «Україна» в особі
арбітражного керуючого Новікова Ю.П.
підлягає залишенню без розгляду у
відповідності до норм п.5 ч.1 ст.81 ГПК
України.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновком місцевого
господарського суду виходячи з
наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.81 ГПК
України господарський суд залишає
позов без розгляду, якщо позивач без
поважних причин не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з'явився на
виклик у засідання господарського
суду і його нез'явлення перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться
у п.2.23 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України», якщо
факт недоплати судового збору
з'ясовано господарським судом у
процесі розгляду прийнятої заяви
(скарги), суд у залежності від
конкретних обставин справи може:
зобов'язати позивача (заявника,
скаржника) доплатити належну суму
судового збору і подати суду
відповідні докази у встановлений ним
строк, та за необхідності відкласти
розгляд справи або оголосити перерву в
засіданні (ст.77 ГПК); у разі неподання
доказів оплати - стягнути належну суму
судового збору за результатами
вирішення спору з урахуванням приписів
ч.ч.1-4 ст.49 ГПК або ж залишити позов
(заяву, скаргу) без розгляду на підставі
п.5 ч.1 ст.81 названого Кодексу.

При цьому, вказані альтернативні
процесуальні наслідки неподання
доказів оплати судового збору
застосовуються господарським судом на
свій розсуд залежно від фактичних
обставин кожної конкретної справи.

Звертаючись до суду з позовом, СТОВ
«Україна» в особі арбітражного
керуючого Новікова Ю.П. сплатило
судовий збір у розмірі 1147грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 13.02.2013р. позивача було
зобов'язано надати докази доплати
судового збору, передбаченого чинним
законодавством у належному розмірі
1147грн.

На виконання вищезазначеної ухвали,
позивачем в той же день, 13.02.2013р., було
подано суду першої інстанції
квитанцію №14 від 13.02.2013р. про доплату
судового збору у сумі 1147грн.) (т.1 а.с.45).

В подальшому, 12.11.2013. СТОВ «Україна» на
підставі ст.22 ГПК України змінило
позовні вимоги, та предметом спору
відповідно до заяви стало три
немайнових вимоги.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.11.2013р. справу №916/979/13-г
прийнято до провадження іншим складом
суду, призначено справу до розгляду на
05.12.2013р.; позивача було зобов'язано
надати докази оплати судового збору у
встановленому розмірі відповідно до
заявлених позовних вимог.

Враховуючи фактичну сплату позивачем
протягом розгляду справи судового
збору за 2 немайнові вимоги, суд першої
інстанції, з огляду на фактичну
обставину сплати більшої частині
судового збору позивачем, мав всі
підстави стягнути належну суму
судового збору за результатами
вирішення спору з урахуванням приписів
ч.ч.1-4 ст.49 ГПК України, а не залишати
позов без розгляду, зважаючи також на
тривалість розгляду справи, пов'язану
із безпідставним припиненням
провадження у справі скасованою
Одеським апеляційним господарським
судом ухвалою від 17.04.2013р.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п.4.9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" при вирішенні
питання щодо залишення позову без
розгляду (стаття 81 ГПК) господарським
судам слід мати на увазі, що
застосування пункту 5 частини першої
цієї статті можливо лише за наявності
таких умов: - додаткові документи
вважаються витребуваними, тільки якщо
про це зазначено у відповідному
процесуальному документі або, в разі
оголошення перерви в судовому
засіданні, - в протоколі такого
засідання; - витребувані документи чи
явка представника позивача дійсно
необхідні для вирішення спору, тобто за
їх відсутності суд позбавлений
можливості вирішити спір по суті; -
позивач не подав документи,
витребувані судом при підготовці
справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в
порядку статті 38 названого Кодексу, чи
не направив свого представника в
засідання господарського суду без
поважних причин. Отже, перш ніж
залишити позов без розгляду
господарський суд зобов'язаний
з'ясувати причини невиконання його
вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх
поважність. Поважними, з урахуванням
конкретних обставин справи, вважаються
причини, які за об'єктивних, тобто не
залежних від позивача, обставин
унеможливлювали або істотно
утруднювали вчинення ним відповідних
процесуальних дій; при цьому береться
до уваги й те, чи вживав позивач заходів
до усунення цих обставин або
послаблення їх негативного впливу на
виконання позивачем процесуальних
обов'язків, покладених на нього судом.
Відповідні докази подаються позивачем
і оцінюються господарським судом за
загальними правилами статті 43 ГПК. У
разі неповідомлення позивачем таких
причин суд вправі, в залежності від
конкретних обставин справи, або
залишити позов без розгляду, або
розглянути справу за наявними в ній
доказами.

В той же час в ухвалі місцевого
господарського суду від 11.02.2014р.
відсутня оцінка поважності причин
неподання позивачем витребуваних
доказів, не встановлена їх поважність
чи неповажність, а також не міститься
жодного правового обґрунтування того,
що неподання витребуваних документів -
доказів сплати судового збору у
належному розмірі та уточнення
правових підстав позовних вимог
дійсно перешкоджає вирішенню спору по
суті.

Згідно із ч.ч.1-4 ст.22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії,
брати участь в господарських
засіданнях, подавати докази, брати
участь у дослідженні доказів, заявляти
клопотання, давати усні та письмові
пояснення господарському суду,
наводити свої доводи і міркування з
усіх питань, що виникають у ході
судового процесу, заперечувати проти
клопотань і доводів інших учасників
судового процесу, оскаржувати судові
рішення господарського суду в
установленому цим Кодексом порядку, а
також користуватися іншими
процесуальними правами, наданими їм
цим Кодексом. Сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. Позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.54 ГПК України
позовна заява повинна містити виклад
обставин, на яких грунтуються позовні
вимоги; зазначення доказів, що
підтверджують позов; обґрунтований
розрахунок сум, що стягуються чи
оспорюються; законодавство, на
підставі якого подається позов.

Звертаючись до суду з позовом, СТОВ
«Україна» зазначило в ньому
законодавство, на підставі якого
подавався позов, в подальшому змінило
позовні вимоги, проте положення
законодавства, на які посилався
позивач в обґрунтування позовних
вимог, залишились не змінними, про що і
зазначив представник СТОВ «Україна» в
засіданні суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
необхідність залишення позову без
розгляду у зв'язку з тим, що позивачем
не були уточнені позовні вимоги з
зазначенням норм чинного
законодавства.

Також судом апеляційної інстанції
встановлено, що на виконання ухвали
господарського суду Одеської області
від 10.10.2013р. в частині надання доказів
того, що майно належить СТОВ «Україна»
арбітражним керуючим Новіковим Ю.В.
29.10.2013р. було подано суду першої
інстанції відповідні документи, а саме:
протокол загальних зборів КСП
«Україна» від 10.02.2000р.; баланс СГТОВ
«Україна» за 1 квартал 2000р.; звіт про
фінансові результати СГТОВ «Україна»
за 1 квартал 2000р.; звіт з праці за
грудень 2000р. та інші документи.

Ухвалами господарського суду Одеської
області від 31.05.2013р., 18.06.2013р., 08.08.2013р.,
10.10.2013р., 29.10.2013р. 14.11.2013р., крім іншого,
позивача було зобов'язано надати
рішення Виконкому Граденицької
сільської ради Біляївського району
Одеської області від 29.11.201111р. №117.

12.11.2013р. СТОВ «Україна» подало
клопотання про витребування
вищезазначеного рішення у
відповідачів для всебічного вивчення
підстав законності прийняття цього
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.12.2013р. Граденицькою сільською радою, в
додатки до відзиву на позов, було
надано суду належним чином засвідчену
копію рішення Виконкому Граденицької
сільської ради Біляївського району
Одеської області від 29.11.2011р. №117.

Проте, незважаючи на цю обставину, суд
першої інстанції своїми ухвалами від
06.12.2013р., 24.12.2013р., 23.01.2014р., 27.01.2014р. знову
зобов'язав позивача надати суду
рішення Виконкому Граденицької
сільської ради Біляївського району
Одеської області від 29.11.2011р. №117 та
інші документи, завірені копії яких
наявні в матеріалах справи, а їх
оригінали не можуть знаходитись у
позивача.

За таких обставин, жодних підстав,
передбачених п.5 ч.1 ст.81 ГПК України для
залишення позову без розгляду, у
зв'язку із наведеними в оскаржуваній
ухвалі обставинами у господарського
суду Одеської області не було.

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
ухвала господарського суду Одеської
області від 11.02.2014р. підлягає
скасуванню у зв'язку з порушенням і
неправильним застосуванням норм
процесуального права.

При цьому згідно ч.6 ст.106 ГПК України у
разі скасування апеляційною
інстанцією ухвали про залишення позову
без розгляду у справі справа
передається на розгляд місцевого
господарського суду.

Керуючись ст.ст.99, 101-106 ГПК України,
колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської
області від 14.02.2014р. у справі №916/379/13-г
скасувати.

Справу №916/379/13-г передати на розгляд
господарського суду Одеської області.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено
31.03.2014р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Бєляновський В.В.