ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року Справа № 920/1605/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді
Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М.,
Палій В.М., за участю фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 і його
представника ОСОБА_2 (дов. від 15.01.2014),
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
комунального підприємства
Білопільської міської ради
"Теплосервіс Білопілля" на постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 16 січня 2014 року
у справі № 920/1605/13 за позовом
комунального підприємства
Білопільської міської ради
"Теплосервіс Білопілля" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 6
653 грн 94 коп.,

УСТАНОВИВ: У вересні 2013 року
комунальне підприємство Білопільської
міської ради "Теплосервіс Білопілля"
звернулося до господарського суду
Сумської області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 6
653 грн 94 коп. з підстав заподіяння шкоди,
завданої несплатою вартості
комунальної послуги.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 21 жовтня 2013 року (суддя В.
Моїсеєнко) позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 16 січня 2014 року
рішення скасовано та в позові
відмовлено з мотивів безпідставності
вимог.

Комунальне підприємство Білопільської
міської ради "Теплосервіс Білопілля"
просить постанову скасувати з підстав
неправильного застосування
апеляційним господарським судом
статті 275 Господарського кодексу
України, статей 11, 509 Цивільного кодексу
України, статті 1 Закону України "Про
теплопостачання", статей 19, 20, 21 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" та залишити в силі рішення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 проти
доводів касаційної скарги заперечує і
в її задоволенні просить відмовити.

Сторони належним чином були
повідомлені про час і місце судового
засідання, проте представник позивача
в судове засідання не з'явився.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Господарськими судами встановлено, що
відповідач на умовах договору від 18
січня 2008 року № 7 найму індивідуально
визначеного (нерухомого) майна, що
належить до спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
району, укладеного з Білопільською
районною радою, наймає приміщення у
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У жовтні 2011 року балансоутримувач
будинку інформував позивача -
виробника послуги теплопостачання про
відмову підприємця користуватися нею і
неможливість відключення приміщення,
яким той користується, від теплової
мережі.

Договір про надання послуг з
централізованого опалення сторони
уклали 9 жовтня 2012 року.

Позивач стверджує, що з жовтня 2011 року
по квітень 2012 року надавав
відповідачеві житлово-комунальну
послугу з централізованого опалення,
вартість якої - 6 653 грн 94 коп. сплачена
не була.

Задовольняючи позов, господарський суд
виходив з того, що відповідач на
підставі договору від 9 жовтня 2012 року
№ 32 споживав у зазначений позивачем
період житлово-комунальну послугу і
зобов'язаний сплатити виробнику її
вартість.

Апеляційний господарський суд з таким
висновком правомірно не погодився.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Пунктом 4.10. договору від 18 січня 2008 року
№ 7 відповідач був зобов'язаний укласти
договір про відшкодування
балансоутримувачу витрат на
комунальні послуги. Правовим наслідком
невиконання наймачем цієї умови є
припинення дії договору (пункт 9.6
договору найму).

Отже за змістом спірного
правовідношення їхнім учасником має
бути також й балансоутримувач (власник)
приміщення.

У матеріалах справи відсутні докази
про врегулювання в такий спосіб
відносин у сфері постачання та
використання теплової енергії між
наймачем і балансоутримувачем
(власником) будинку, так само відсутні
докази укладення договору між
виробником послуги і
балансоутримувачем (власником)
будинку.

Право споживача відмовитися від
користування послугою шляхом
розірвання договору на надання
житлово-комунальної послуги
встановлено частиною 6 статті 26 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги".

Як стверджує позивач, відповідач
відмовився від послуги, яку надавала
теплопостачальна організація -
товариство з обмеженою
відповідальністю "Тепло" і на час
опалювального періоду 2011-2012 років
договір про надання послуги з
централізованого опалення між
сторонами укладений не був, а отже
висновок місцевого господарського
суду про порушення відповідачем умов
договору від 9 жовтня 2012 року № 32 не
ґрунтується на обставинах справи.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду встановлені
статтею 1166 Цивільного кодексу України,
на яку посилається позивач як на
підставу позову.

Позивач не довів належними і
допустимими доказами наявності умов
позадоговірної (деліктної)
відповідальності відповідача, зокрема
протиправності його поведінки і вини, і
за цієї обставини господарський
апеляційний господарський суд
обґрунтовано відмовив у позові.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
апеляційним господарським судом на
підставі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
цим обставинам і їм дана належна
юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ: Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 16
січня 2014 року у справі № 920/1605/13
залишити без змін, а касаційну скаргу
комунального підприємства
Білопільської міської ради
"Теплосервіс Білопілля" без
задоволення.

Головуючий, суддя М. В. Кузьменко Суддя
І. М. Васищак Суддя В. М. Палій