м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/274/14 18.03.14За позовом
Публічного акціонерного товариства
До Публічного акціонерного
товариства "Науково виробниче
підприємство "Більшовик"
Про стягнення 4 083 480,07
Суддя
Від позивача Левченко В.І. -
представник (дов. № 91/2013/08/16-2 від 16.08.2013)
Від відповідача Міхно О.В. -
представник (дов. № Д-12/11 від 15.11.2013)
Публічним акціонерним
товариством «Київенерго» заявлений
позов до Публічного акціонерного
товариства «Науково виробниче
підприємство «Більшовик» про
стягнення 4 083 480,07 грн
Ухвалою суду від 13.01.2014 за зазначеною
вище позовною заявою порушено
провадження у справі № 910/274/14 та
призначено розгляд справи на 11.02.2014.
В судове засідання 11.02.2014 представник
позивача з'явився, підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.
Представником позивача у судовому
засіданні 11.02.2014 надано про долучення
додаткових документів до матеріалів
справи.
В судове засідання 11.02.2014 представник
відповідача не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, про час та місце
судового засідання повідомлений
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 розгляд справи
відкладено на 25.02.2014.
24.02.2014 відділом діловодства суду від
представника позивача отримано
клопотання про доручення до матеріалів
справи.
В судове засідання 25.02.2014 представник
позивача не з?явився, причини неявки
суду не повідомив.
В судове засідання 25.02.2014 представник
відповідача з?явився, надав суду усні
пояснення по суті спору.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва відкладено розгляд справи на
11.03.2014 відділом діловодства суду від
представника відповідача отримано
відзив на позовну заяву, відповідно до
якого просить відмовити в задоволенні
позовних вимог з підстав, зазначених у
В судовому засіданні 12.03.2014 оголошено
перерву до 18.03.2014.
17.03.2014 відділом діловодства
Господарського суду міста Києва від
представника позивача отримано заяву
про уточнення позовних вимог.
В судове засідання 18.03.2014 представник
позивача з?явився, підтримав позовні
вимоги із врахуванням заяви про
уточнення позовних вимог.
В судове засідання 18.03.2014 представник
відповідача з?явився, заперечив проти
задоволення позовних вимог з підстав,
викладених у відзиві.
В судовому засіданні 18.03.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення їх
повноважних представників, всебічно та
повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення проти позову, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив:

24.02.2011 між позивачем - Публічним
акціонерним товариством "Київенерго",
як замовником та відповідачем
Публічним акціонерним товариством
"Науково виробниче підприємство
"Більшовик" було укладено договір № 11000
о/р 11000018 про постачання електричної
енергії, яки підписано представниками
сторін і посвідчено печатками сторін,
оригінал якого було досліджено в
судовому засіданні, належним чином
засвідчена позивачем копія наявна в
матеріалах справи.

Умовами вказаного договору сторони
погодили, що постачальник продає
електричну енергію споживачу для
забезпечення потреб електроустановок
споживача за об'єктами споживача
згідно з умовами договору та додатків,
що є його невід?ємною частиною, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього договору та
додатків до договору, що є його
невід?ємною частиною. Точка продажу
електричної енергії: на межі
балансової належності
електроустановок споживача.

Згідно п. 2.2.2 та 2.3.2 - 2.3.3 договору
позивач зобов'язаний постачати
відповідачу електроенергію як
різновид товару в обсягах визначених
відповідно до розділу 5, та з
урахуванням умов розділу 6 договору,
згідно з категорією струмоприймачів
відповідача відповідно до правил
улаштування електроустановок чинної
редакції та гарантованого рівня
надійності електропостачання схем
електропостачання, визначених
додатком. З дотриманням граничних
показників якості електричної енергії,
визначених державними стандартами,
тоді як відповідач зобов?язався
дотримуватися режиму споживання
електричної енергії згідно з умовами
розділу 5 цього договору та режиму
роботи електроустановок відповідно до
додатків "Перелік об'єктів споживача"
та "Обсяги постачання електричної
енергії споживачу та субспоживачу",
оплачувати позивачу вартість
електричної енергії .

Відповідно до п. 2 додатку 2 "Порядок
розрахунків" від 24.02.2011 відповідач
зобов'язаний здійснювати повну поточну
оплату вартості обсягу електричної
енергії заявленого на розрахунковий
період за формою попередньої оплати,
яка відповідно до пп. 2.1 здійснюється до
20 числа розрахункового місяця - 70%, до 30
числа розрахункового місяця - 30% що
передує розрахунковому місяцю.

Пунктом 2.2 Додатку 2 сторонами
передбачено що остаточний розрахунок
за спожиту активну електроенергію , за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності, оплата рахунків за
перетікання реактивної електроенергії
та інших платежів згідно з умовами
договору здійснюється на підставі
самостійно отриманих у позивача
рахунків протягом 5 операційних днів з
дня їх отримання.

Відповідно до п. 4.3 обсяги електричної
енергії, що підлягають сплаті
споживачем за звітний розрахунковий
період визначаються з урахуванням
вимог пунктів 4.1.1 - 4.1.7 додатка та
підтверджуються актом про використану
електричну енергію за формою, що
відображена у додатку до цього
договору.

Відповідно до пояснень позивача, ним
належним чином виконувалися
зобов'язання за Договором, тоді як
відповідач свої зобов'язання за
Договором належним чином не виконав,
внаслідок чого за період з 01.01.2013 по
01.12.2013 виникла заборгованість за
використання активної електричної
енергії, яка станом на 01.12.2013 становить 3
699 939.79 грн., та за період з 01.01.2013 по
01.12.2013 виникла заборгованість за
використану реактивну електричну
енергію яка станом на 01.12.2013 становить 95
931,90 грн., що підтверджується копіями
звітів про спожити електричну енергію
за спірний період,
розрахунками-розшифровками за спірний
період, актами приймання-передачі
товарної продукції, актами звіряння
взаєморозрахунків, а також довідкою
про надходження коштів, копії яких
знаходяться в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, позивач просить
суд стягнути з відповідача 3 699 939,79 грн.
заборгованісті за використання
активної електричної енергії, 95 931,90
заборгованості за використання
реактивної електроенергії, 9819,53 грн. -
інфляційної складової боргу, 75 930,06 грн.
- 3% річних, 201 858,78 грн. -пені у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги є обґрунтованими, але
підлягають задоволенню частково з
огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 Цивільного
кодексу України, виникли цивільні
права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 ГК України
до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
( ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Відповідно до
частини сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Умови зазначеного договору свідчать
про те, що за своєю правовою природою
він є договором енергопостачання.

Під час судового розгляду справи судом
було встановлено, що зобов'язання щодо
оплати заборгованості за використану
активну електричну енергію у розмірі 3
699 939,79 грн. та реактивну електричну
енергію у розмірі 95 93190 грн. відповідач
у встановлений Договором строк не
виконав.

Однак, як вбачається із заяви
представника позивача про уточнення
позовних вимог від 14.03.2014, відповідачем
сплачено кошти в рахунок погашення
заборгованості в розмірі 80 000 грн.

Таким чином, станом на день розгляду
справи, 18.03.2014, заборгованість
відповідача становить 3619939,79 грн. за
активну електроенергію.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011, припинення провадження у
справі на підставі зазначеної норми
ГПК можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові.

Таким чином, оскільки відповідачем
сплачено частково суму заборгованості
за використання активної
електроенергії в розмірі 80 000 грн. в
процесі розгляду даної справи та
відсутністю в цій частині позовних
вимог предмету спору, суд припиняє
провадження у справі № 910/274/14 в частині
стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 80 000 грн.

Таким чином, станом на день розгляду
справи сума основної заборгованості
за використання активної
електроенергії що підлягає до
стягнення становить 3 619 939, 79 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
до висновку, що відповідачем було
порушено умови Договору, а також вимоги
ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК
України.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу за активну електроенергію у сумі
3 619 939,79 грн. та основний борг за
реактивну електроенергію у розмірі 95
931,90 грн. нормативно та документально
доведені, а тому підлягають
задоволенню.

Крім суми основної заборгованості
позивач просить стягнути з відповідача
пеню у розмірі 201 858,78 грн., 9819,53 грн. -
інфляційної складової боргу, 75 930,06 грн.
- 3% річних у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором.

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що
відповідач за несвоєчасне внесення
платежів сплачує позивачу пеню у
розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати, але не більше розміру
штрафних санкцій згідно з
Господарським кодексом України.

Статтею 230 ГК України визначено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно статті 624 ЦК України, якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків. Договором може
бути встановлено обов'язок
відшкодувати збитки лише в тій частині,
в якій вони не покриті неустойкою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно розрахунку позивача сума пені
складає 201 858,78 грн. Контррозрахунку
суми пені відповідачем суду не надано.

У відповідності до частини 3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи цей припис, слід
враховувати вказівку, що міститься в п.
2.4. Роз'яснення Вищого арбітражного
суду України від 29.04.1994 № 02-5/293 «Про
деякі питання практики застосування
майнової відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань». Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, арбітражний суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Виходячи із зазначеного вище, суд
дійшов висновку про можливість
зменшення розміру пені.

Таким чином, враховуючи вищевказані
обставини, керуючись ч. 1 ст. 233 ГК
України, п. 3 ст. 83 ГПК України, суд
вважає за необхідне реалізувати надане
йому право та зменшити розмір
неустойки, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача до 2018,59
грн. (1 % від заявленої позивачем суми
неустойки).

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача
збитків від інфляції та 3% річних з
простроченої суми, суд вважає його
обґрунтованим, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача 9 819,53 грн.
-збитків від інфляції та 75 930,06 грн. - 3%
річних, підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 49, п.1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Науково-виробниче
підприємство "Більшовик" (03680, м. Київ,
пр.-кт Перемоги, 49/2, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл.
Івана Франка, буд. 5;, ) 3619
939 (три мільйони шістсот дев?ятнадцять
тисяч дев?ятсот тридцять дев?ять ) грн..
79 коп. заборгованості за активну
електроенергію, 95 931 (дев'яносто п'ять
тисяч дев'ятсот тридцять одну) грн.. 90
коп. заборгованість за реактивну
електроенергію, 2018 (дві тисячі
вісімнадцять) грн.. 59 коп. - пені, 3 %
річних - 75 930 (сімдесят п'ять тисяч
дев'ятсот тридцять) грн.. 06 коп,
інфляційну складову боргу у розмірі 9819
(дев?ять тисяч вісімсот дев'ятнадцять )
грн. 53 коп., витрати по сплаті судового
збору у розмірі 73 080 (сімдесят три
тисячі вісімдесят) грн.

3. Припинити провадження у справі №
910/274/14 в частині стягнення з
відповідача частини основної
заборгованості за використання
активно електроенергії в розмірі 80 000
грн..

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання повного рішення 24.03.2014

Суддя

Л.В. Прокопенко