ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р.Справа № 922/3739/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергокомплекс УБ
ХАЕС", м.Нетішин Хмельницької області
до Відкритого акціонерного товариства
"Теплоенергомонтаж", м.Харків про
стягнення 70887,97 гривень за участю
представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Писаренка Є.В.
(довіреність №б/н від 04 лютого 2014 року)

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2013 року позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю
"Енергокомплекс УБ ХАЕС", звернувся до
господарського суду з позовною заявою
про стягнення з відкритого
акціонерного товариства
"Теплоенергомонтаж" (відповідача) суми
заборгованості у розмірі 70887,97 гривень.
Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов договору №10/Т-2003 на постачання
теплової енергії, подачу води і
приймання стічних вод до каналізації,
укладеного між сторонами 01 листопада
2003 року. Крім того, позивач просив суд
покласти судові витрати на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 05 вересня 2013
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
порушено та призначено до розгляду у
відкритому судовому засіданні на 16
вересня 2013 року (суддя Денисюк Т.С.).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16 вересня 2013
року було відкладено розгляд справи на
30 вересня 2013 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30 вересня 2013
року було відкладено розгляд справи на
21 жовтня 2013 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 21 жовтня 2013
року було відкладено розгляд справи на
30 жовтня 2013 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30 жовтня 2013
року було відкладено розгляд справи на
04 листопада 2013 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04 листопада 2013
року було продовжено строк розгляду
справи на 15 днів, та відкладено розгляд
справи на 18 листопада 2013 року.

18 листопада 2013 року справу було
передано до розгляду судді Френдій Н.А.,
на підставі розпорядження керівника
апарату господарського суду
Харківської області №1470 від тієї ж
дати, у зв'язку із хворобою судді
Денисюк Т.С.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 листопада 2013
року було відкладено розгляд справи на
26 листопада 2013 року.

У судовому засіданні 26 листопада 2013
року було оголошено перерву до 09 грудня
2013 року.

09 грудня 2013 року справу було передано
до розгляду судді Кухар Н.М., на
підставі розпорядження керівника
апарату господарського суду
Харківської області №1636 від тієї ж
дати, у зв'язку із хворобою судді
Френдій Н.А.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09 грудня 2013
року було відкладено розгляд справи на
23 грудня 2013 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року було відкладено розгляд справи на
20 січня 2014 року.

17 січня 2014 року справу було передано до
розгляду судді Аріт К.В., на підставі
розпорядження керівника апарату
господарського суду Харківської
області №32 від тієї ж дати, у зв'язку із
відпусткою судді Кухар Н.М.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20 січня 2014 року
було відкладено розгляд справи на 11
лютого 2014 року.

11 лютого 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду заперечення (вх.№4807) на
підтвердження своєї правової позиції
по даній справі, в яких додатково
зазначив про сплив строку позовної
давності в частині розрахунків між
сторонами за період з жовтня 2009 року по
грудень 2009 року, у зв'язку з чим просив
суд застосувати позовну давність в
частині позову щодо стягнення суми
заборгованості за цей період. Судом
було досліджено надані документи та
долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 11 лютого 2014
року було відкладено розгляд справи на
04 березня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04 березня 2014
року було відкладено розгляд справи на
17 березня 2014 року.

Позивач у відкрите судове засідання 17
березня 2014 року свого представника не
направив. Про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 17 березня 2014 року
проти позовних вимог заперечував
частково.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника відповідача, встановив
наступне.

01 листопада 2003 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Енергокомплекс УБ ХАЕС" (позивачем) та
відкритим акціонерним товариством
"Теплоенергомонтаж" (відповідачем) було
укладено договір №10/Т-2003 на постачання
теплової енергії. Даний договір було
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов договору,
постачальник (позивач) зобов'язався
забезпечувати споживача (відповідача)
тепловою енергією, питною водою,
технічною водою та приймати від
споживача стічні води до каналізації, а
споживач, в свою чергу, зобов'язався
вчасно проводити розрахунки з
постачальником за відповідні послуги.

Згідно із пунктом 3.1 договору,
розрахунки за теплову енергію і воду,
використану споживачем, та стоки
здійснюються на підставі узгоджених
калькуляцій, діючих на час існування
договірних відносин, в грошовій формі
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок постачальника
до 10 числа місяця, що слідує за
розрахунковим. Підставою для
проведення розрахунків є двосторонній
акт, що засвідчує кількість спожитої
теплової енергії, питної води та
відведених стічних вод.

Як вбачається з матеріалів справи,
протягом дії спірного договору,
позивач надав відповідачу послуги на
суму 132605,97 гривень, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
підписаними з обох сторін та
скріпленими печатками підприємств
актами здачі-приймання робіт (а.с.14-63).
Крім того, слід зазначити, що послуги на
суму 124829,55 гривень були надані
позивачем на виконання умов договору
№10/Т-2003 на постачання теплової енергії
від 01 листопада 2003 року, а послуги на
суму 7776,42 гривень були надані позивачем
на виконання умов усної домовленості
сторін щодо обслуговування
трубопроводів та пожгідрантів.

Відповідач, в свою чергу, частково
оплатив отримані послуги на суму 109407,86
гривень, що підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями банківських
виписок (а.с.64-68, 71-74, 76-82), у зв'язку з чим
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 23198,11 гривень.

Крім того, між сторонами відбулась
поставка товара, відповідно до умов
якої, позивач передав відповідачу
матеріальні цінності на суму 12799,49
гривень, що підтверджується накладною
№309 від 06 грудня 2011 року (а.с.75).

До того ж, на підставі додаткової угоди
№1 від 01 січня 2009 року до договору
№10/Т-2003 на постачання теплової енергії
від 01 листопада 2003 року, позивач
прийняв від відповідача вексель
загальною номінальною вартістю 34890,37
гривень, що підтверджується підписаним
з обох сторін та скріпленим печатками
підприємств актом прийому-передачі
векселів від 26 травня 2011 року (а.с.69).

З метою досудового врегулювання спору,
позивач направив претензію (вих.№31) від
16 квітня 2013 року на адресу відповідача
про сплату 70887,97 гривень
заборгованості, в яку увійшли всі
вищевказані суми, але відповіді не
отримав.

Отже, виходячи із змісту позовної
заяви, дії відповідача щодо
неналежного виконання умов договору
№10/Т-2003 на постачання теплової енергії
від 01 листопада 2003 року стали підставою
для звернення позивача до суду із
відповідним позовом.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 23198,11 гривень
заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Таким чином, суд вважає, що
відповідачем було порушено умови
спірного договору та умови усної
домовленості щодо оплати отриманих
послуг, а тому у позивача є правові
підстави для стягнення виниклої
заборгованості.

За приписами статті 257 Цивільного
кодексу України, загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі спірного договору, позивачем
було надано послуги на суму 13183,08
гривень за період з жовтня 2009 року по
грудень 2009 року, однак останній
звернувся із вимогою про стягнення
відповідної суми лише 04 вересня 2013
року.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного
кодексу України, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
10015,03 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню, однак в
частині стягнення 13183,08 гривень за
період з жовтня 2009 року по грудень 2009
року слід відмовити, у зв'язку із
застосуванням строку позовної
давності.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 12799,49 гривень плати за
отриманий товар за накладною №309 від 06
грудня 2011 року та векселю загальною
номінальною вартістю 34890,37 гривень, суд
зазначає наступне.

За приписами статті 901 Цивільного
кодексу України, послуги, які
споживаються в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності
базуються на договорі.

Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу (п.3.12 постанови
Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.11).

Відповідно до ст.58 Господарського
процесуального кодексу України, в
одній позовній заяві може бути
об'єднано кілька вимог, зв'язаних між
собою підставою виникнення або
поданими доказами.

Слід зазначити, що однорідними можуть
вважатися позовні заяви, які, пов'язані
з однорідними позовними вимогами і
водночас подані одним і тим же
позивачем до одного й того самого
відповідача (чи відповідачів).
Однорідними ж позовними вимогами є
такі, що виникають з одних і тих самих
або з аналогічних підстав і водночас
пов'язані між собою одним і тим самим
способом захисту прав і законних
інтересів (п.3.6 постанови Пленуму ВГСУ
№18 від 26.12.11).

З урахуванням викладеного, суд
відмовляє в частині позову щодо
стягнення 12799,49 гривень плати за
отриманий товар за накладною №309 від 06
грудня 2011 року та векселю загальною
номінальною вартістю 34890,37 гривень,
оскільки не вбачає правових підстав
для розгляду відповідних вимог. Також,
суд звертає увагу позивача, що
відповідні вимоги належить розглядати
в порядку різного судочинства.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.256, 257, 267, 599,
612, 629, 901 Цивільного кодексу України,
ст.ст.179, 193 Господарського кодексу
України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства "Теплоенергомонтаж" (61166,
м.Харків, проспект Леніна, 30, ) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергокомплекс УБ
ХАЕС" (30100, Хмельницька область,
м.Нетішин, ) 10015,03 гривень
заборгованості та 243,07 гривень судового
збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

В частині позову щодо стягнення 60872,94
гривень відмовити.

Повне рішення складено 21 березня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/3739/13