номер провадження справи 30/13/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014
Справа № 908/555/14

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (72319, АДРЕСА_1)

до відповідача: Таврійського
державного агротехнологічного
університету (72312, Запорізька область,
м. Мелітополь, пр-т Богдана
Хмельницького, буд.18)

про стягнення 30250,00 грн.,

Суддя Кагітіна
Л.П.

За участю представників сторін та
учасників процесу:

від позивача - ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_3,
виданий 19.06.1997 р.;

ОСОБА_2, договір про
надання правової допомоги від 19.09.2013 р.;

від відповідача - Мезенцев Д.Ю.,
довіреність № 13-162/1 від 28.01.2014 р.;

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Запорізької області з позовом про
стягнення з Таврійського державного
агротехнологічного університету
заборгованості за договором № 38/1-3/192 на
проведення збиральних робіт
сільськогосподарських культур від
23.07.2013 р. в розмірі 33206,35 грн., в т.ч.: 30250,00
грн. основного боргу, 2154,79 грн. пені, 304,30
грн. інфляційних втрат та 497,26 грн. - 3%
річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на приписи ст.ст.
526, 530, 549, 553, 554, 625, 629 Цивільного кодексу
України та умови укладеного між
сторонами договору. Вказує, що в
порушення умов договору відповідач
вартість виконаних за договором робіт
по збиранню сільськогосподарських
культур не сплатив, внаслідок чого у
нього утворилася сума боргу в розмірі
30250,00 грн. За твердженням позивача,
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за Договором є підставою
для покладення на останнього
додаткової відповідальності у вигляді
передбачених законом та договором
санкцій.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 25.02.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/555/14,
присвоєно справі номер провадження №
30/13/14, розгляд якої призначено на 20.03.2014
р. У сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи по суті.

До початку судового засідання від
позивача надійшло клопотання, в якому
позивач просить приєднати до
матеріалів справи документи, що
підтверджують судові витрати на оплату
послуг адвоката, та покласти зазначені
витрати в сумі 2250,00 грн. на відповідача.

За клопотанням представників сторін
фіксація судового процесу технічними
засобами не здійснювалася.

В судовому засіданні ФОП ОСОБА_1, який
особисто був присутній у судовому
засіданні, та його представник
підтвердили обставини, викладені у
позовній заяві, та підтримали заявлені
вимоги з урахуванням поданої до
початку судового засідання заяви про
зменшення позовних вимог.

Так, представником позивача у судовому
засіданні було надано заяву про
зменшення позовних вимог, згідно з якою
позивач просить стягнути з відповідача
суму основного боргу в розмірі 30250,00
грн. та витрати на оплату послуг
адвоката.

Заява про зменшення позовних вимог
подана позивачем відповідно до ст. 22
ГПК України, відповідає вимогам
чинного законодавства, не суперечить
правам і охоронюваним законом
інтересам сторін, прийнята судом до
розгляду та задоволена.

Судом розглядаються позовні вимоги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення з Таврійського державного
агротехнологічного університету
заборгованості за договором № 38/1-3/192 на
проведення збиральних робіт
сільськогосподарських культур від
23.07.2013 р. в розмірі 30250,00 грн. основного
боргу.

Представником відповідача до початку
судового засідання через канцелярію
суду надано копії витребуваних судом
документів.

Письмового відзиву на позов
відповідачем не надано, представник
відповідача у судовому засіданні
підтвердив наявність основного боргу
за договором в сумі 30250,00 грн. Вказує, що
відповідачем згідно договору
виконання робіт по збиранню
сільськогосподарських культур було
зареєстровано платіжне доручення від
29.07.2013 р. №23079 на суму 30250,00 грн., проте,
Мелітопольським відділенням державної
казначейської служби України у
Запорізькій області оплату рахунків
затримано, що підтверджується наданими
до справи копіями відповідних
документів. Наведене, на думку
представника відповідача, свідчить про
те, що з боку відповідача всі дії щодо
належного виконання умов договору було
здійснено і за таких обставин
покладення на нього додаткової
відповідальності є неправомірним.

В судовому засіданні 20.03.2014 р. справу
розглянуто, прийнято і оголошено на
підставі ст. 85 ГПК України вступну і
резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

23.07.2013 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавцем,
позивачем у справі) та Таврійським
державним агротехнологічним
університетом (Замовником,
відповідачем у справі) було укладено
договір № 38/1-3/192 на проведення
збиральних робіт
сільськогосподарських культур (надалі
- Договір), відповідно до умов якого
доручає, а Виконавець приймає на себе
зобов'язання, за винагороду, виконати
роботу по збиранню
сільськогосподарських культур
комбайном jOHN DEERE-9600, в кількості 1
одиниця, ярий ячмінь, площа 121,0 га, ціна
250,00 грн./ га (без ПДВ), загальна вартість
договору складає 30250,00 грн. без ПДВ
(розділ 1 договору).

Згідно з п. 3.1 Договору за виконання
робіт по збиранню врожаю
сільськогосподарських культур,
Замовник розраховується з Виконавцем
грошовими коштами в безготівковому
варіанті. Вартість робіт визначається
в національній валюті за 1 (один) гектар
зібраної площі, згідно домовленості
сторін.

В п. 3.2 сторонами узгоджено, що
розрахунки з Виконавцем за виконану
роботу Замовник проводить після
підписання Акту прийому-передачі
виконаних робіт, не пізніше ніж через 10
діб.

Розділом 4 Договору визначено
відповідальність сторін в разі
невиконання або неналежного виконання
умов договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору даний
договір набуває чинності з 08.07.2013 року і
діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому
разі до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань за цим договором.

Як свідчать матеріали справи,
відповідно до умов договору № 38/1-3/1922
від 23.07.2013 р. позивачем були виконані
роботи по збиранню ярого ячменю на
загальну суму 30250,00 грн., про що складно
акт № 11 від 23.07.2013 р. здачі-прийомки
виконаних робіт.

В порушення умов договору, свої
зобов'язання по оплаті робіт
відповідач своєчасно в повному обсязі
не виконав. Визначену актом
здачі-прийомки суму у встановлений
договором термін не сплатив, внаслідок
чого у нього утворилася заборгованість
за договором в сумі 30250,00 грн.

Позовні вимоги про стягнення з
Таврійського державного
агротехнологічного університету
заборгованості за договором № 38/1-3/192 на
проведення збиральних робіт
сільськогосподарських культур від
23.07.2013 р. в розмірі 30250,00 грн. основного
боргу є предметом судового розгляду у
даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представників сторін, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини…
Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. Аналогічні
положення містить ст. 174 Господарського
кодексу України, згідно з якою
господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають,
зокрема, з господарського договору та
інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні
правовідносини сторін ґрунтуються на
договорі № 38/1-3/192 від 23.07.2013 р., який за
своєю правовою природою є договором
про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення
певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену
послугу, якщо інше не встановлено
договором. Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утриматися від певних дій, а інший
суб'єкт (управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Пунктом першим статті 193
Господарського Кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Аналогічна норма міститься і в статті
526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193
Господарського кодексу України та
статей 525, 526 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як встановлено судом, на виконання умов
Договору позивач здійснив для
відповідача обумовлені договором
роботи, що підтверджується актом
здачі-прийомки виконаних робіт № 11 від
23.07.2013 р., копію якого долучено до
матеріалів справи (арк. справи 9) .

Матеріали справи свідчать, що
відповідач свої зобов'язання щодо
оплати позивачу передбачених
договором робіт, всупереч умов
договору та вимог закону, не виконав,
внаслідок чого у нього утворилася
заборгованість за договором в сумі
30250,00 грн.

Доказів погашення суми боргу
відповідачем суду не надано.

Також, суд приймає до уваги, що згідно з
підписаним сторонами та скріпленим
печатками сторін актом звірки
взаєморозрахунків станом на 10.03.2014 р.
заборгованість відповідача за
Договором перед позивачем становить
30250,00 грн. Представниками сторін
підтверджено, що станом на час розгляду
справи заборгованість не погашено.

Згідно з чинним законодавством
України, акту звірки взаєморозрахунків
не надано юридичної сили як доказу
наявності обов'язку сплатити грошові
кошти або ж відсутності такого
обов'язку. Проте, в розумінні ст.ст. 9, 10
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» вказаний акт є зведеним
обліковим документом, який відображає
загальну суму заборгованості та фіксує
стан розрахунків між сторонами.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України,
згідно якої зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином,
суд вважає позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми 30250,00 грн.
основного боргу за договором № 38/1-3/192
від 23.07.2013 р. обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, позивачем доведено, а
відповідачем не спростовано
обґрунтованість та правомірність
заявлених вимог.

Отже, з підстав зазначених вище, суд
знаходить позовні вимоги про стягнення
з відповідача 30250,00 грн. основного боргу
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача оскільки
спір виник внаслідок його неправильних
дій.

У відповідності до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач звертається з вимогою про
стягнення 2250,00 грн. витрат на послуги
адвоката.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з державного мита,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов`язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат,
пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, статтею 44 ГПК України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката,
то суд вважає, що в контексті цієї
норми, судові витрати за участь
адвоката при розгляді справи
підлягають оплаті лише у тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами, а також у тому
випадку, коли відповідні послуги
надавались адвокатом стосовно
конкретного боржника та повноваження
адвоката підтвердженні відповідними
документами.

Відповідно до приписів 6.5 постанови
Пленуму вищого господарського суду
України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, господарський
суд має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних із сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним. За таких обставин суд з
урахуванням обставин конкретної
справи, зокрема, ціни позову, може
обмежити цей розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи. У визначенні розумно
необхідного розміру сум, які
підлягають сплаті за послуги адвоката,
можуть братися до уваги, зокрема:
вартість економних транспортних
послуг; час, який міг би витратити на
підготовку матеріалів кваліфікований
фахівець; вартість оплати відповідних
послуг адвокатів, яка склалася в країні
або в регіоні; тривалість розгляду і
складність справи тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження своїх витрат на послуги
адвоката позивач посилається на
договір № б/н від 19.09.2013 р. про надання
правової допомоги адвоката, укладеного
з адвокатом ОСОБА_2, оригінал якого
надано до матеріалів справи. Згідно з
цим договором адвокат зобов'язується
надати правову допомогу Клієнту за
позовом до Таврійського державного
агротехнологічного університету про
стягнення заборгованості за договором
від 23.07.2013 р. № 38/1-3/192 на проведення
збиральних робіт
сільськогосподарських культур на
загальну суму 33206,35 грн.

В якості доказів понесення витрат на
оплату послуг адвоката позивачем
надано оригінал акта
приймання-передачі наданих послуг від
20.03.2014 р. та оригінал товарного чеку від
20.03.2014 р. про прийняття адвокатом ОСОБА_2
від ФОП ОСОБА_1 грошових коштів в сумі
2250,00 грн.

Враховуючи той факт, що заявлені
позовні вимоги задоволенні повністю,
то і витрати на послуги адвоката, у
відповідності до ст. 49 ГПК України,
покладаються на відповідача в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (Запорізька
область, м. Мелітополь) до Таврійського
державного агротехнологічного
університету (Запорізька область, м.
Мелітополь) задовольнити повністю.

Стягнути з Таврійського державного
агротехнологічного університету (72312,
Запорізька область, м. Мелітополь, пр-т
Богдана Хмельницького, буд.18, , р/р 0245 в ГУДКУ у
Запорізькій області, МФО 813015) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (72319, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2, р/р
НОМЕР_4 в ПАТ Укрсоцбанк, МФО 300023) 30250
(тридцять тисяч двісті п'ятдесят) грн. 00
коп. основного боргу.

Стягнути з Таврійського державного
агротехнологічного університету (72312,
Запорізька область, м. Мелітополь, пр-т
Богдана Хмельницького, буд.18, , розрахунковий рахунок не
відомий) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (72319, АДРЕСА_1,
ІПН НОМЕР_2, р/р НОМЕР_4 в ПАТ Укрсоцбанк,
МФО 300023) 1827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. витрат зі
сплати судового збору ат 2250 (дві тисячі
двісті п'ятдесят) грн. 00 коп. витрат на
оплату послуг адвоката.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 25.03.2014 р.