ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.
Справа № 922/5079/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Гончар Т. В., суддя
Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача -ОСОБА_1

відповідача - Бодаренко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний Дім "Агросвіт",м. Харків
(вх. №583 Х/3) на рішення господарського
суду Харківської області від 03.02.14 у
справі № 922/5079/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Крокус", м.
Харків

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний Дім
"Агросвіт",м. Харків

про стягнення 210 115,40 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 03 лютого 2014
року у справі № 922/5079/13 (суддя Кухар Н.М.)
позов задоволено повністю. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Агросвіт", м. Харків на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Крокус", м.
Харків заборгованість з оплати за
поставлений товар в сумі 208561,19 грн.,
пеню за прострочення оплати отриманого
товару у сумі 1262,80 грн., 3 % річних в сумі
291,41 грн., витрати з оплати судового
збору в розмірі 4202,31 грн., витрати зі
сплати послуг адвоката в сумі 10000,00 грн.

Відповідач з вказаним рішенням
господарського суду першої інстанції
не погодився звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги ТОВ "Агро-Крокус"
частково, а саме в розмірі 112561,19 грн.
заборгованості за поставлений товар за
видатковою накладною № 19/11 від 19.11.2013
року. В задоволенні інших вимог ТОВ
"Агро-Крокус" відповідач просить
відмовити.

В обґрунтування викладених вимог
відповідач заперечує факт укладання
договору, в зв'язку з чим вважає, що суд
першої інстанції неправомірно
задовольнив позовні вимоги. Крім того,
відповідач стверджує, що внаслідок
пред'явлення до заліку зустрічних
вимог на загальну суму 96000,00 грн.,
заборгованість ТОВ "Торгівельний Дім
"Агросвіт" була зменшена та складає
112561,19 грн. Як зазначає відповідач, у
грудні 2013 року позивачу було об'явлено
про наявність зустрічних вимог,
підготовлено для відправлення
відповідну заяву, яка була загублена
секретарем ТОВ "Торгівельний Дім
"Агросвіт", та відправлена лише в лютому
2014 року. За таких обставин, відповідач
стверджує, що він не мав можливості
надати до суду першої інстанції докази
відправлення позивачу цієї заяви, а
суд першої інстанції незаконно
відмовив відповідачу у прийнятті
зустрічної позовної заяви про
стягнення з позивача 96000,00 грн., яка
обумовлена наявністю зазначених
однорідних вимог.

В судовому засіданні 18.03.2014 р. оголошено
перерву до 25.03.2014 р.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
з наведеними відповідачем доводами не
погоджується, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
оскаржуване рішення без змін. При
цьому, позивач зазначає про те, що
договір № 1811К2 від 18.11.2013 р. укладено між
сторонами згідно норм чинного
законодавства та норм, що містяться у
самому договорі. Також позивач вважає
безпідставними вимоги відповідача про
зменшення суми його заборгованості на
96000,00 грн., оскільки вказані вимоги не є
зустрічними та вони не були предметом
дослідження в суді першої інстанції.

24.03.2014 р. відповідач надав до суду
доповнення до апеляційної скарги, в
яких підтвердив свою позицію щодо не
існування спірного договору поставки,
а також відносно заліку зустрічних
однорідних вимог.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши уповноважених
представників сторін, колегія суддів
приходить до висновку про залишення
апеляційної скарги без задоволення,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 18.11.2013р.
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агро-Крокус"
(позивачем) та Товариством з обмеженою
відповідальністю Торгівельний дім
"Агросвіт" (відповідачем) було укладено
договір поставки № 1811К2, згідно умов
якого позивач (постачальник)
зобов'язався передати у власність
відповідача (покупця) кукурудзу (товар),
а відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити товар відповідно до умов
даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.11.2013р. на виконання умов договору
позивач поставив відповідачу
кукурудзу у кількості 194,917 тон вартістю
208561,19 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 19/11 від 19.11.2013р.
та довіреністю на отримання товару.

Однак, відповідач вартість отриманого
товару у відповідності до п. 5.1 договору
не сплатив, в зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість в розмірі 208561,19
грн.

Крім того, на підставі п. 8.2 договору
позивач нарахував відповідачу 1262,80 грн.
пені за період прострочення з 22.11.2013 по
09.12.2013 р.

Також, у відповідності з положеннями
ст. 625 ЦК України позивач нарахував
відповідачу 3% річних в сумі 291,41 грн. за
вказаний період.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріалами справи підтверджується
факт поставки позивачем товару та його
отримання з боку відповідача за
договором, останній не надав доказів
належного виконання взятих на себе
зобов'язань щодо повної та своєчасної
оплати поставленого товару або
обґрунтованих заперечень проти
позовних вимог. За таких обставин, у
відповідності з вимогами ст. 526, 530, 610, 625,
Цивільного кодексу України, позовні
вимоги про стягнення з відповідача
основного боргу в розмірі 208561,19 грн.,
пені за прострочення оплати отриманого
товару у сумі 1262,80 грн., 3 % річних в сумі
291,41 грн. визнані судом першої інстанції
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Розглянувши вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача судових витрат
на оплату послуг адвоката в сумі 10000,00
грн., суд першої інстанції вважав її
такою, що підлягає задоволенню,
оскільки позивачем в обґрунтування
судових витрат за надані послуги
адвоката надано до суду договір про
надання правової допомоги № 57аю-13 від
06.12.2013р., укладений позивачем з
адвокатом ОСОБА_1; копію видаткового
касового ордеру від 09.12.2013р. про сплату
8500,00 грн.; копію платіжного доручення №
14151 від 09.12.2013р. про сплату 1500,00 грн.;
копію свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_1 на ім'я
ОСОБА_1.

З даними висновками повністю
погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
наявним матеріалами, що є у справі, їм
дана правильна та повна правова оцінка.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Обов'язок доказування відповідно до
приписів статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
розподіляється між сторонами виходячи
з того, хто посилається на певні
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги та заперечення.

Відповідач в апеляційній скарзі факт
поставки позивачем товару не
спростовує, але заборгованість за
договором не визнає, зазначає про те, що
договір поставки № 1811К2 від 18.11.2013 р. не
було укладено, посилаючись при цьому на
відсутність у сторін оригіналу даного
договору. В зв'язку з чим відповідач
вважає, що сторони не домовились щодо
строку виконання зобов'язання з оплати
поставленого позивачем товару.

Колегія суддів з наведеними
відповідачем доводами не погоджується
та зазначає наступне.

Так, в обґрунтування позовних вимог
позивачем надано копію двостороннє
підписаного сторонами договору
поставки № 1811К2 від 18.11.2013р.

Колегією суддів з'ясовано, що
підписаний відповідачем примірник
даного договору був отриманий
позивачем через електронну пошту, що
відповідає умовам даного договору, а
саме п. 10.10., в якому зазначено, що
договір може бути укладений сторонами
шляхом обміну між ними копіями за
допомогою факсу та/або електронної
пошти. Договір, підписаний таким чином,
вважається укладеним та дійсним з дати,
вказаної на факсимільній/електронній
копії до моменту обміну сторонами
оригіналами договорів.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір поставки № 1811К2 від 18.11.2013р.
укладений в письмовій формі, містить
всі істотні умови, з боку позивача
підписаний директором - Лук’яновим
В.М., що діє на підставі Статуту, з боку
відповідача договір підписаний
директором товариства - Полумисним С.В.,
який діє на підставі Статуту. Також,
договір завірений печаткою
підприємств позивача та відповідача.

Факт підписання спірного договору
сторонньою, не уповноваженою особою
відповідачем жодним доказом не
підтверджений, зміст договору не
суперечить діючому законодавству,
особи, що його вчинили мали необхідний
обсяг цивільної дієздатності, а
обставини справи свідчать, що вказаний
договір був спрямований на реальне
настання правових наслідків.

За таких обставин твердження
відповідача про те, що даний договір не
можна вважати укладеним є
безпідставними та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

Отже, спірний договір поставки був
прийнятий відповідачем до виконання,
про що свідчить підписана
уповноваженим представником
відповідача видаткова накладна № 19/11
від 19.11.2013р., яка також містить
посилання на договір поставки № 1811К2
від 18.11.2013 р.

Відповідно до п. 4.3. договору, строк
поставки загальної кількості товару
визначено сторонами - до 20.11.2013р.
включно.

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що товар був поставлений
відповідачем в строк, обумовлений п. 4.3
договору, кількість зазначеного в
договорі товару, що складає 190 тон +/- 10%
(п. 3.1 договору), відповідає кількості
товару (194,917 тон), вказаного у
видатковій накладній № 19/11 від 19.11.2013р.

Крім того, згідно п. 3.2 договору ціна
товару, що поставляється визначена в
розмірі 1070, 00 грн. в заліковій вазі, що
також відповідає ціні, яка вказана у
видатковій накладній № 19/11 від 19.11.2013р.

За таких обставин, найменування,
кількість, ціна товару, яка була
узгоджена сторонами в договорі
поставки № 1811К2 від 18.11.2013р., повністю
відповідає даним, які містяться у
видатковій накладній № 19/11 від 19.11.2013р.,
що свідчить про досягнення між
сторонами домовленості про поставку
товару на умовах даного договору.

Згідно п. 4.2 договору зобов'язання
постачальника по поставці товару за
даним договором вважаються виконаними
з моменту оформлення сторонами
видаткової накладної.

Відповідно до п. 4.5 договору датою
поставки товару є дата у накладній або
у іншому належним чином оформленому
первинному документі, який підписано
представниками сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений строк
оплати товару.

Згідно п. 5.1. договору, оплата товару, що
поставляється за даним договором,
проводиться окремими платежами в
національній валюті України протягом 2
банківських днів з дати поставки
партії товару.

Зважаючи на те, що товар позивачем
поставлено 19.11.2013 р., строк його оплати
сплинув 21.11.2013р.

Як зазначено Вищим господарським судом
України в інформаційному листі від
17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді окремих норм
матеріального права», підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Отже, відповідач підписавши видаткову
накладну, які містить посилання на
договір № поставки № 1811К2 від 18.11.2013р.,
погодився з тим, що вказана поставка
була здійснена саме на підставі
вказаного договору. Відповідачем не
доведено жодними доказами факту
існування правовідносин
купівлі-продажу з позивачем у
спрощеній формі, без укладання
договору.

Зазначені обставини відповідачем
жодними доказами не спростовані.

Таким чином, оскільки факт поставки
товару відповідачу товару за договором
є доведеним та підтвердженим належними
доказами, тому у відповідача у
відповідності з умовами договору
виникло зобов'язання по оплаті
отриманого товару.

Перевіривши правильність нарахування
пені та 3% річних, колегія суддів
зазначає, що позовні вимоги в
зазначеній частині правомірно
задоволені судом першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на умовах
договору, відповідають вимогам чинного
законодавства та підтверджуються
обґрунтованим розрахунком, який додано
позивачем до матеріалів справи.

Наведені відповідачем доводи про
зменшення суми боргу на 96000,00 грн.
внаслідок направлення позивачу заяви
про зарахування зустрічних однорідних
вимог, колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки вказані вимоги не
були предметом розгляду в суді першої
інстанції, тоді як відповідно до ст. 101
ГПК України в апеляційній інстанції не
приймаються і не розглядаються вимоги,
що не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

Також, згідно ч. 1 ст. 101 ГПК України
додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник не обґрунтував
неможливість їх подання до суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього.

В даному випадку, відповідач
посилається на те, що у грудні 2013 року
позивачу було об'явлено про наявність
зустрічних вимог та підготовлено для
відправлення відповідну заяву, яка
була загублена секретарем ТОВ
"Торгівельний Дім "Агросвіт", та
відправлена лише в лютому 2014 року.

Отже, вказані обставини носять
суб'єктивний характер, та обумовлені
власною недбалістю відповідача, тому
не можуть вважатися поважними на
підтвердження неможливості подання
відповідних доказів до суду першої
інстанції щодо проведення заліку
зустрічних вимог.

Також, колегія суддів не приймає до
уваги посилання відповідача щодо
неправомірності повернення зустрічної
позовної заяви, зважаючи окрім
вказаного на те, що в даному
апеляційному провадженні не
досліджуються обставини щодо
правомірності повернення судом першої
інстанції зустрічної позовної заяви, в
той час, як відповідач не скористався
своїм правом на оскарження ухвали про
повернення зустрічної позовної заяви в
установленому законом порядку.

Приймаючи до уваги викладене вище,
колегія суддів доходить висновку, що
наведені відповідачем доводи в
апеляційній скарзі, позбавлені
фактичного та правового обґрунтування,
на їх підтвердження не було надано
відповідних доказів, а господарський
суд Харківської області дав належну
юридичну оцінку обставинам справи та
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстави для скасування
рішення господарського суду
Харківської області від 03.02.14 р. у
справі № 922/5079/13 відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105, 110 Господарсько
процесуального кодексу України судова
колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний Дім "Агросвіт",м. Харків
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 03.02.14 р. у
справі № 922/5079/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 31 березня 2014 року

Головуючий суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Білецька А.М.

Суддя
Гребенюк Н. В.