м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1497/14 13.03.14

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Привалова
А.І.

при секретарі

Сай А.С.

розглянувши справу № 910/1497/14

за позовом публічного акціонерного
товариства «Укртелеком» в особі

Київської міської філії;

до Київського
психоневрологічного інтернату
Міністерства соціальної

політики України;

про стягнення 2087,79 грн.

Представники сторін:

від позивача: Ситнікова Б.Б.,
довіреність б/н від 11.12.2013р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва
звернулось публічне акціонерне
товариство «Укртелеком» в особі
Київської міської філії (надалі -
позивач) з позовом до Київського
психоневрологічного інтернату
Міністерства соціальної політики
України (надалі - відповідач) про
стягнення 2087,79 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем умов Договору
№ 2521510 про надання
телекомунікаційних послуг від 01.11.2011р.
в частині повної та своєчасної оплати
отриманих у період з березня 2013 року по
жовтень 2013 року телекомунікаційних
послуг, внаслідок чого утворилась
заборгованість в сумі 2021,03 грн., за
прострочення оплати якої додатково
нараховані пеня в сумі 41.88 грн.,
інфляційні втрати - 4.64 грн. та 3% річних у
сумі 20,24 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.02.2014р. порушено провадження
у справі № 910/1497/14 та призначено її
розгляд на 20.02.2014р.

Проте, у зв'язку з подіями в центрі м.
Києва, які стались з 18.02.2014р. по 21.02.2014р.,
та загрожували життю співробітників
суду, розгляд справи 20.02.2014р. не
відбувся.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014р. розгляд справи було
призначено на 13.03.2014р.

Присутній в судовому засіданні 13.03.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі та просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвали
від 24.02.2014р. не виконав, витребувані
документи, в тому числі відзив на позов,
суду не надіслав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке наявне у матеріалах
справи.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України, ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України, ухвалу
суду про порушення провадження у
справі від 04.02.2014р. та ухвалу суду від
24.02.2014р. було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві.

Оскільки про поважні причини неявки в
судове засідання представника
відповідача суд не повідомлений;
клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило,
тому суд вважає, що у відповідності до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами, без участі представника
відповідача, яких достатньо для
винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, що мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2011р. між позивачем (за договором -
виконавець) та відповідачем (за
договором - абонент) був укладений
Договір № 2521510 про надання
телекомунікаційних послуг, відповідно
до умов якого позивач відповідно до
умов договору зобов'язується надавати
відповідачу загальнодоступні
(універсальні) та інші
телекомунікаційні послуги. Супутні
(додаткові) послуги, згідно з переліком
та в обсягах, замовлених відповідачем
(далі - послуги), а відповідач
зобов'язується своєчасно оплачувати
отримані послуги відповідно до умов
цього договору.

Відповідно до п. 7.1. договору, договір
вступає в силу з дня його підписання
сторонами і діє протягом року. Якщо за 30
днів до закінчення дії договору жодна
із сторін не повідомила письмово про
його припинення, договір вважається
продовженим на тих самих умовах на
кожний наступний рік (п.7.2 договору).

Доказів розірвання договору № 2521510 від
01.11.2011р. сторони суду не надали, а отже,
на день розгляду справи, вказаний
договір є чинним.

Пунктом 4.15. договору передбачено, що
оплата рахунку за отримані послуги
поводиться відповідачем в термін не
пізніше 20 числа місяця, що настає після
повного розрахункового періоду (при
кредитному порядку оплати) та до 20
числа поточного місяця, у разі
застосування попередньої (авансової)
оплати. У разі неотримання рахунку до 10
числа місяця, що настає після
розрахункового періоду, або здійснення
розрахунків без застосування
квитанції (без надсилання рахунків),
відповідач зобов'язаний звернутися до
служби розрахунків виконавця для
отримання інформації про належну до
сплати суму.

Отримана від замовника сума платежу
зараховується виконавцем у такій
послідовності: поточні нарахування
плати за послуги, визначені у додатках
до цього договору; пеня; борги
попередніх періодів. (п. 4.18 договору).

Відповідно до п. 3.4.2. договору, абонент
зобов'язаний своєчасно сплачувати
отримані послуги в повному обсязі.

Згідно ст. 63 Закону України «Про
телекомунікації», телекомунікаційні
послуги надаються відповідно до
законодавства. Умовами надання послуг
є укладення договору між оператором
телекомунікацій та споживачем
телекомунікаційних послуг відповідно
до основних вимог договору про надання
телекомунікаційних послуг та оплати
замовленої споживачем
телекомунікаційної послуги.

Відповідно до п. 5 ст. 33 Закону України
«Про телекомунікації», споживачі
телекомунікаційних послуг зобов'язані
виконувати умови договору про надання
телекомунікаційних послуг у разі його
укладення, у тому числі своєчасно
оплачувати отримані ними
телекомунікаційні послуги.

Згідно ст. 68 зазначеного Закону,
розрахунки за телекомунікаційні
послуги здійснюються на умовах
договору про надання
телекомунікаційних послуг між
оператором, провайдером
телекомунікацій та споживачем або без
договору за готівкову оплату чи за
допомогою карток тощо у разі одержання
споживачем замовленої за передоплатою
послуги.

Однак, в порушення вищезазначених умов
договору та Закону України «Про
телекомунікації», відповідач свої
зобов'язання щодо оплати вартості
наданих послуг виконував неналежним
чином, внаслідок чого у період з
березня по жовтень 2013 року утворилась
заборгованість в сумі 2021,03 грн., що
підтверджується копіями
рахунків-актів за березень-жовтень 2013
року.

28.10.2013р. позивачем на адресу
відповідача було відправлено акт
звіряння розрахунків, що
підтверджується списком
рекомендованої кореспонденції, копія
якого наявна в матеріалах справи.

Позивач у позовній заяві наголошує на
тому, що ним було виконано свої
зобов'язання за договором у повному
обсязі, натомість, відповідач не
здійснив розрахунки за надані послуги,
внаслідок чого в останнього перед
позивачем, на підставі договору № 2521510
від 01.11.2011р. виник борг у сумі 2021,03 грн.

Під час розгляду справи відповідач
факт отримання послуг у період з
березня по жовтень 2013 року не оспорив.

Отже, виходячи з встановлених вище
обставин, на день розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем за надані послуги становить
2021,03 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 903 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Таким чином, оскільки заборгованість
відповідача по оплаті наданих
позивачем на підставі договору № 2521510
від 01.11.2011р. послуг на час прийняття
рішення повністю не сплачена, а розмір
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога позивача про
стягнення з відповідача 2021,03 грн.
основного боргу визнається судом
правомірною та такою, що підлягає
задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань, позивач просить суд
стягнути з відповідача 41,88 грн. пені, 20,24
грн. 3% річних та 4,64 грн. інфляційних
втрат, які нараховані станом на 01.12.2013р.
окремо за кожний місяць, по оплаті
отриманих послуг в якому виник борг.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

При цьому, позивачем здійснено
нарахування пені на підставі ч. 2 ст. 36
Закону України «Про телекомунікації»
та п. 5.2. договору.

Так, у п. 5.2. договору сторони
передбачили, що у разі несвоєчасної
оплати за надані послуги. відповідач
сплачує пеню, яка обчислюється залежно
від вартості неоплачених послуг у
розмірі облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який нараховується пеня, за
кожний день прострочення оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини у даному
випадку є Закон України «Про
телекомунікації», у ч. 2 ст. 36 якого
визначено, що у разі затримки плати за
надані оператором, провайдером
телекомунікаційні послуги споживачі
сплачують пеню, яка обчислюється від
вартості неоплачених послуг у розмірі
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені в сумі 41,88 грн. визнає його
обґрунтованим.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отримання
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а 3% річних є платою за
користування чужими коштами в цей
період прострочки виконання
відповідачем його договірного
зобов'язання, і за своєю правовою
природою вони є самостійними від
неустойки способами захисту цивільних
прав і забезпечення виконання
цивільних зобов'язань, а не штрафною
санкцією.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
3% річних, задовольняє останні за
розрахунками позивача, які додані до
позовної заяви та які є арифметично
вірними.

Вимоги позивача щодо відшкодування
інфляційних втрат суд задовольняє
частково, згідно з уточненим
розрахунком суду, в розмірі 2,70 грн.

Крім того, з поданого розрахунку
вбачається, що при визначенні розміру
індексу інфляції за спірний період,
позивачем не враховано дефляцію, що
мала місце у вказаний період.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Київського
психоневрологічного інтернату
Міністерства соціальної політики
України (04075, м. Київ, вул. М. Юнкерова, 37,
) на користь публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
в особі Київської міської філії (01033, м.
Київ, вул. Горького, 40, )
2021 грн. 03 коп. - основного боргу, 41 грн. 88
коп. пені, 20 грн. 24 коп. - 3% річних, 2 грн. 70
коп. - інфляційних втрат та 1825 грн. 30 коп.
- витрат по сплаті судового збору.
Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.03.2014р.

Суддя
А.І.
Привалов