РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
Справа № 902/1348/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя
Крейбух О.Г. , суддя Петухов М.Г.

при секретарі Макаревич В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВАМ-ЛТД" на рішення
господарського суду Вінницької
області від 11 грудня 2013 року в справі №
902/1348/13 (суддя Нешик О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВАМ-ЛТД"

до відповідача 1 Публічного
акціонерного товавриства "Іллінецьке
пересувне будівельно-монтажне
підприємство №5"

до відповідача 2 Публічного
акціонерного товариства " ЕРДЕ БАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача

Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб

про визнання недійсним договору
іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Товарство з обмеженою
відповідальністю «ВАМ-ЛТД» (надалі -
Позивач) звернулося в господарський
суд Вінницької області з позовом (том 1,
а.с. 3-5) до Публічного акціонерного
товариства «Іллінецьке пересувне
будівельно-монтажне підприємство № 5»
(надалі - Відповідач 1) та Публічного
акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК»
(надалі -Відповідач 2) про визнання
недійсним з моменту укладення
іпотечного Договору від 18 жовтня 2011
року (надалі - іпотечний Договір; том 1,
а.с. 25-28), укладеного між Відповідачем 2
та Відповідачем 1.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 5 грудня 2013 року
(том 1, а.с. 219) було залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб
(надалі - Третя особа).

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
(том 1, а.с. 236-239), з підстав
зазначених в даному рішенні, в позові
відмовлено.

Не погоджуючись із
винесеним рішенням суду першої
інстанції Позивач звернувся з
апеляційною скаргою (том 2, а.с. 2-11) до
Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій, з підстав,
вказаних у цій апеляційній скарзі,
просить: скасувати ухвалу
господарського суду Вінницької
області від 5 грудня 2013 року (про
залучення Третьої особи); скасувати
рішення господарського суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
№ 902/1348/13 по даній справі та прийняти
нове рішення, яким задоволити позовні
вимоги.

Заперечення на ухвалу
господарського суду Вінницької
області мотивована тим, що місцевим
господарським судом при прийнятті
ухвали було порушено норми
процесуального права, а саме
Управлінням Національного банку у
Вінницькій області (котре брало участь
в судовому засіданні відповідно до
вимог статті 30 Господарського
процесуального кодексу України) було
фактично перевищенно наданого діючим
законодавством обсягу процесуальних
прав. Крім того, Третя особа фактично є
найвищим керівним органом Відповідача
2, а тому на законних підставах є його
представником в судовому провадженні,
а отже не може одночасно мати статус
відповідача та третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору,
оскільки такі учасники судового
процесу в одній особі несумісні за
правилами господарського судочинства.

Апеляційна скарга на рішення
господарського суду Вінницької
області мотивована тим, що судом при
прийнятті рішення не в повному обсязі
з'ясовано обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
спору, неправильно та неповно
досліджено докази, що призвело до
невідповідності висновків суду
обставинам справи. Крім того, Позивач
як на підставу скасування рішення суду,
посилається на те, що статутом (пункт
10.4.29 Статуту) та нормами діючого
законодавства прямо встановлено
обмеження щодо вчинення будь-яким
керівним органом товариства значних
правочинів за відсутності рішення
єдиного компетентного органу -
загальних зборів акціонерів.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 14 січня 2014
року, апеляційну скаргу було прийнято
до провадження та призначено до
розгляду на 5 лютого 2014 року на 14 годину
50 хвилин (том 2, а.с. 1).

Третя особа, на виконання вимог ухвали
Рівненського апеляційного
господарського суду від 14 січня 2014
року, надала письмові пояснення з
приводу апеляційної скарги, в котрих
просить залишити апеляційну скаргу
Позивача без задоволення, а рішення
суду без змін.

Відповідач 2 подав відзив на апеляційну
скаргу (том 2, а.с. 60-62) в якому, з підстав
вказаних у даному відзиві, просить суд
залишити рішення господарського суду
першої інстанції без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

В.о. голови Рівненського
апеляційного господарського суду
своїм розпорядженням від 12 лютого 2014
року (том 2, а.с. 53) внесла зміни до складу
колегії суддів (окрім заміни
головуючого судді) за наслідком
котрого у справі № 902/1348/13 визначено
колегію суддів у складі суддя
Василишина А.Р., суддя Крейбух О.Г.,
суддя Петухов М.Г.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 12 лютого 2014
року (том 2, а.с. 56), з підстав,
висвітлених у даній ухвалі, розгляд
апеляційної скарги було відкладено на
26 лютого 2014 року на 11 год. 20 хв.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від 26
лютого 2014 року (том 2, а.с. 74), з підстав,
висвітлених у даній ухвалі, розгляд
апеляційної скарги було відкладено на
19 березня 2014 року на 11 год. 00 хв.

Представники Позивача,
Відповідача 1, Відповідача 2 та Третьої
особи в судове засідання від 19 березня
2014 року не з'явилися. Про дату, час та
місце розгляду справи Відповідач 1,
Відповідач 2 та Третя особа були
належним чином повідомлені, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення (том 2, а.с. 75-77).

Водночас, в матеріалах справи
наявний поштовий конверт з
повідомленнями про вручення (ухвали
про відкладення розгляду справи від 26
лютого 2014 року), котрий був адресований
Позивачу, який не отриманний ним і
повернувся в зв'язку із закінченням
терміну зберігання (том 2, а.с. 78).

В зв'язку з чим колегія суду
зазначає, що в пункті 11 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 15 березня 2007 року №01-8/123
"Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного місця
проживання фізичних осіб - учасників
судового процесу на час вчинення тих чи
інших процесуальних дій. Тому
відповідні процесуальні документи
надсилаються господарським судом
згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Також, пункт 4 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
2 червня 2006 року N 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" містить інформацію про
те, що примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" , і т.п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Враховуючи вищеописане та приписи
статті 101, частини 2 статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представників
Позивача, Відповідача 1, Відповідача 2
та Третьої особи за наявними у справі
матеріалами.

Рівненський апеляційний господарський
суд розглянувши матеріали та обставини
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційну скаргу Позивача слід
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду першої інстанції
без змін, виходячи з наступного.

Рівненським апеляційним господарським
судом встановлено, що з 25 листопада 2011
року між Відповідачем 1 та
Відповідачем 2 було укладено договір
про надання овердрафту № 100/11-ОВ
"Договір зростання" (надалі Договір
овердрафту; том 1,а.с. 22-24).

Згідно з Розділом 1 «Предмет договору»
Договору овердрафту, Відповідачу 1
було надано овердрафт на поповнення
оборотних коштів з лімітом 2 500 000 грн з
терміном повернення по 14 грудня 2012 року
включно, зі сплатою процентів за
користування коштами за ставкою 23
відсотки.

Відповідно до пункту 2.1 Договору
овердрафту, належне виконання
Відповідачем 1 зобов'язань по Договору
овердрафту забезпечується заставою
основних засобів (транспортні засоби)
та іпотекою незавершеного будівництва.
Іпотечний договір Відповідач 1
зобов'язується укласти протягом 45 днів
з дати укладання цього Договору.

На забезпечення виконання зобов'язань
Відповідачем 1 за Договором овердрафту,
18 жовтня 2011 року між Відповідачем 1 та
Відповідачем 2 було укладено договір
іпотеки (надалі іпотечний Договір; том
1, а.с. 25-28), посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за № 5643.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.3.2 іпотечного
Договору, Відповідач 1, як
іпотекодавець, з метою належного
забезпечення виконання зобов`язання,
що випливає з кредитного договору,
передає, а Відповідач 2 приймає в
іпотеку нерухоме майно - об'єкт
незавершеного будівництва: 24-х
квартирний житловий будинок
готовністю 41%, який розташований за
адресою: м.Липовець, вул.Столярського,
буд.7; загальна заставна вартість
предмету іпотеки за погодженням сторін
становить 2155104 грн 00 коп.

Позивач звернувся в суду до
Відповідача 1 та Відповідача 2 з позовом
про визнання недійсни іпотечного
Договору посилаючись на те, що рішенням
господарського суду Вінницької
області від 30 травня 2013 року у справі №
902/468/13 визнано недійсним рішення
загальних зборів акціонерів
Відповідача 1 від 5 квітня 2011 року,
оформлене протоколом загальних зборів
№ 3 від 5 квітня 2011 року, котрим було
надано повноваження на укладення
Договру овердрафту та іпотечного
Договору.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України: договором є
домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків; договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору; до договорів,
що укладаються більш як двома
сторонами (багатосторонні договори),
застосовуються загальні положення
про договір, якщо це не
суперечить багатосторонньому
характеру цих договорів.

Статтею 215 Цивільного кодексу
України визначено, що: підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу; якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 203 Цивільного
кодексу України: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин - це дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.

Крім того, згідно з пункту 9.3
Роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 12 березня1999 року за № 02-5/111
«Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням угод
недійсними» за загальним правилом
передбачені установчими документами
обмеження повноважень особи щодо
укладення угод у порівнянні з
визначеними у довіреності, законі не
повинні впливати на відносини
підприємства, установи, організації,
від імені якої укладено угоду, з іншими
особами. Винятком є випадки, коли
сторона знала чи повинна була знати про
існуючі обмеження. Наприклад,
продавець, укладаючи договір,
підписаний генеральним директором
акціонерного товариства, знає про
відповідні обмеження повноважень,
оскільки є акціонером товариства і
брав участь у загальних зборах, якими
затверджено статут.

В таких випадках угода може бути
визнана недійсною за позовом особи,
саме в інтересах якої встановлено
обмеження, але заявник повинен довести,
що друга сторона знала чи повинна була
знати про існуючі обмеження.

Колегія суду дослідивши протокол № 3
загальних зборів Відповідача 1 від 5
квітня 2011 року (том 1, а.с. 228) зауважує, що
до порядку денного загальних зборів
Відповідача 1 були віднесені наступні
питання: отримання кредиту у формі
овердрафту у Відповідача 2; надання
застави в якості забезпечення
зобов'язань за кредитом; надання
повноважень на укладення Договору
овердрафту та всіх документів, що
пов'язані з отриманням кредиту".

Для участі в зборах зареєструвались
власники 1066849 акцій, що складає 100
відсотків від загальної кількості
акцій.

За результатами розгляду питань
порядку денного зборами ухвалено
рішення «уповноважити голову
правління" Відповідача 1 - Шмигуна
Анатолія Филимоновича на укладення
Договору овердрафту, договору застави
та всіх супутніх документів від імені
Відповідача 1 з визначенням решти
істотних умов цих договорів на власний
розсуд, а також на внесення усіх без
винятку (в тому числі щодо додаткової
передачу у заставу (іпотеку) майна,
зміни суми кредиту, процентної ставки
за кредитом тощо) змін до договорів, що
будуть укладені між Відповідачем 1 та
Відповідачем 2»

Збори оформлені протоколом № 3, який
скріплений печатками та підписами
голови зборів Ю.М. Томащука та
секретаря зборів Я.В. Пагулич.

Також, колегія суду звертає увагу, що до
матеріалів справ доданий протокол № 4
позачергових загальних зборів
акціонерів Відповідача 1 від 15 жовтня
2011 року (том 1, а.с. 49) з котрого
вбачається, що 15 жовтня 2011 року
відбулись позачергові загальні збори
акціонерів Відповідача 1 з наступним
порядком денним: надання в заставу
незавершене будівництво
24-квартирного житлового будинку, який
знаходиться за адресою: м. Липовець,
вул. Столярського, 7 в якості
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитом у Відповідача 2; надання
повноважень на укладання договору
застави та підписання всіх необхідних
документів голові правління
Відповідача 1 - Шмигуну Анатолію
Филимоновичу.

Для участі в зборах зареєструвались
власники 1046849 акцій, що складає 97
відсотків від загальної кількості
акцій.

Зборами ухвалено рішення наступного
змісту: уповноважити голову правління
Відповідача 1 Шмигуна Анатолія
Филимоновича на укладення договору
застави та всіх супутніх документів
від імені Відповідача 1 з визначенням
решти істотних умов цих договорів на
власний розсуд.

Збори оформлені протоколом № 4, який
скріплено печатками та підписано
головою зборів Ю.М. Томащуком та
секретарем зборів Р.П. Когут.

З огляду на вищедослідженні протоколи
загальних зборів Відповідача 1 колегія
суду приходить до висновку, що на
момент укладення та підписання
Договору овердрафту, повноваження на
вчинення таких дій головою правління
Відповідача 1 - Шмигуна Анатолія
Филимоновича, були підтверджені саме
рішенням загальних зборів акціонерів
Відповідача 1 від 5 квітня 2011 року,
оформленого протоколом № 3.

Також, повноваження голови правління
Відповідача 1 - Шмигуна Анатолія
Филимоновича на момент укладення та
підписання оспорюваного іпотечного
Договору, були надані рішенням
позачергових загальних зборів
акціонерів Відповідача 1, оформленого
протоколом № 4.

Поряд з тим, колегія суду дослідивши
матеріали справи, статут Позивача (том
1, а.с. 58-68) звертає увагу на той факт, що
Розділом 1 Статуту Позивача визначено
його учасники, а саме: Шмигун Анатолій
Филимоновий та Шмигун Дмитро
Анатолійович, котрий є головою
наглядової ради Відповідача 1 (том 1, а.с.
137) та одночасно директором, головою
правління (на час укладення іпотечного
Договру) Позивача.

Відповідно до пункту 10.4 Статутут
Відповідача 1, до виключної компетенції
Загальних зборів акціонерів,за
поданням Наглядової ради (головою
котрої є директор Позивача - Шмигун Д,
котрий від імені Відповідача 1 укладав
оспорювані угоди)належить прийняття
рішення про вчинення значного
правочину, коли ринкова вартість майна
або послуг, що є предметом цього
правочину становить 50 і більше
відсотків вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
Відповідача 1.

Тобто, з аналізу вищезазначеного
вбачається, що Позивач не тільки знав,
але й саме його директор, як голова
Наглядової ради Відповідача 1 повинен
був ініціювати проведення Загальних
зборів акціонерів Відповідача 1 на яких
розглядалися питання щодо звернення до
Відповідача 2 з метою отримання кредиту
та передачу в іпотеку нерухомого майна
за Договром овердрафту, згідно
іпотечного Договору, що є предметом
позову.

Крім того, витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Позивача (том 1, а.с. 69)
підтверджується факт того, що Шмигуну
Дмитру Анатолійовичу (керівник
Позивача, голова наглядової ради
Відповідача 1) надано право вчиняти
юридичні дії від імені Позивача без
довіреності, у тому числі підписувати
договори та наявність обмежень щодо
представництва від імені юридичної
особи або фізичної особи

Вищенаведені обставини опосередковано
свідчать про зацікавленість Позивача
та посадових осіб Відповідача 1 у
визнанні недійсним іпотечного
Договору, з метою ухилення від
виконання зобов'язань за Договором
овердрафту.

Що ж стосується посилання Позивача на
рішенням господарського суду
Вінницької області від 30 травня 2013 року
у справі № 902/468/13 (том 1, а.с. 50-53), котрим
визнано недійсним рішення загальних
зборів акціонерів Відповідача 1 від 5
квітня 2011 року (оформлене протоколом
загальних зборів № 3 від 5 квітня 2011
року) та рішення позачергових
загальних зборів Відповідача 1 від 15
жовтня 2011 року (оформлене протоколом
позачергових загальних зборів № 4 від 15
жовтня 2011 року), то колегія суду
зауважує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 92
Цивільного кодексу України, юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Згідно з частиною 3 статті 92 Цивільного
кодексу України: орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

За приписами частини 2 статті 207
Цивільного кодексу України правочини
від імені юридичної особи підписуються
особами, уповноваженими на це її
установчими документами, довіреністю,
законом або іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

У відносинах з третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма ознаками не могла не
знати про такі обмеження.

Скасування рішенням господарського
суду Вінницької області від 30 травня 2013
року у справі № 902/468/13 рішення
позачергових загальних зборів
акціонерів Відповідача 1 від 15 жовтня
2011 року (оформленого протоколом
позачергових загальних зборів № 4 від 15
жовтня 2011 року), не є підставою для
визнання недійсним іпотечного
Договору, оскільки на момент його
укладення ( 18 жовтня 2011 року) Відповідач
2 не знав і не міг знати про обмеження,
на які вказує позивач.

Суд зауважує, що аналогічна правова
позиція висвітлена в постанові
Верховного Суду України у справі №
3-50гс11. При цьому колегія Рівненського
апеляційного господарського суду
констатує, що статтею 111-28
Господарського процесуального кодексу
України визначено обов'язковість
рішень Верховного Суду України.

З огляду на вищевизначене, колегія суду
констатує факт того, що порушення
обов`язків, встановлених частиною 3
статті 92 Цивільного кодексу України, не
є підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами від
імені юридичної особи з третіми
особами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 7 постанови «Про
судову практику в справах про визнання
угод недійсними» від 6 листопада 2009
року № 9, правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Враховуючи вищевисвітлене в
сукупності з тим фактом, що змістом
пункту 16.2 Статуту Відповідача 1 (щодо
прийняття рішення загальних зборів для
укладення оспорюваного договору чи
його затвердження) та законодавством в
імперативному порядку не передбачено,
а також те, що на дату звернення з
позовом до суду загальні збори, на
розгляд яких ставилося б питання про
затвердження спірного Договору чи про
визнання його недійсним, не
проводилися, наведені Позивачем
обставини не можуть свідчити про
порушення його корпоративних прав
на управління Відповідачем 1.

З огляду на що, не знаходять свого
підтвердження доводи Позивача,
висвітлені в апеляційній скарзі,
відносно того, що укладаючи іпотечний
Договір Відповідач 2 знав, що
Відповідач 1 діє з перевищенням
повноважень, а саме за відсутності
будь-якого рішення загальних зборів
акціонерів Відповідача 1щодо вчинення
вчинення керівником Відповідача 1
будь-яких правочинів.

Що ж стосується заперечень Позивача,
висвітлених в апеляційній скарзі (том 2,
а.с. 2-4), на ухвалу суду про залучення
Третьої особи, то колегія суду зазначає
наступне.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 5 грудня 2013 року
(том 1, а.с. 219) було залучено до участі у
справі Третю особу (Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб).

Колегія суду констатує, що статтею 27
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що якщо
господарський суд при прийнятті
позовної заяви, вчиненні дій по
підготовці справи до розгляду або під
час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає до участі у справі як
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

Постановою правління національного
банку України від 9 січня 2013 року № 4
відкликано ліцензію та розпочато
ліквідацію Відповідача 2.

Спеціальним законом, який має
пріоритетне перед іншими нормами
законодавства під час ліквідації
банків та в питаннях регулювання
правовідносин у сфері гарантування
вкладів фізичних осіб, є Закон України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» № 4452 від 23 лютого 2012
року, основною метою якого є захист
прав та законних інтересів фізичних
осіб - вкладників банку.

Відповідно до статті 44 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб»: Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб (Третя особа)
призначає уповноважену особу Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб та
розпочинає процедуру ліквідації банку
в день отримання рішення Національного
банку України про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку, за виключенням випадку, коли
ліквідація здійснюється за
ініціативою власників банку.

Відповідно до Постанови Правління
Національного банку України від 9 січня
2013 року № 4 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Відповідача 1» (том 1, а.с. 196), 10 січня 2013
року виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
було прийнято рішення № 3 (том 1, а.с. 195)
про призначення уповноваженої особи
Фонду (Куреного О.В.) на ліквідацію
Відповідача 2.

Згідно до статті 48 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб»: уповноважена особа Фонду з дня
свого призначення здійснює
повноваження органів управління банку,
а також приймає до свого відання майно
(кошти) банку, вживає заходів щодо
забезпечення його збереження,
формування ліквідаційної маси та
виконує функції з управління та
реалізації майна банку; вживає заходів
до повернення дебіторської
заборгованості банку, заборгованості
позичальників перед банком та
повернення майна банку, що перебуває у
третіх осіб.

Враховуючи усе вищеописане
Рівненський апеляційний господарський
суд приходить до висновку, що дії
Третьої особи фактично спрямовані на
виведення неплатоспроможних банків з
ринку.

Водночас, відібрання банківської
ліцензії у Відповідача 2 ще не свідчить
про його ліквідацію як юридичної особи,
а лише свідчить про припинення його
діяльності як юридичної особи.

Крім того, суд констатує факт того, що
на даний час відсутні дані про
ліквідацію Відповідача 2 (відсутні в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців), що
дає законне повноваження для
Відповідача 2 бути стороною по справі
та захищати свої права та інтереси.

Відповідно, з огляду на описані
нормативно-правові акти, письмові
пояснення та клопотання Управління
Національного банку у Вінницькій
області, місцевий господарський суд
керуючись положенням статті 27
Господарського процесуального кодексу
України правомірно вчини процесуальну
дію в межах повноважень наданих йому
законодавством (за ініціативою суду) та
залучив Третю особу до учаті у справі
(адже в іншому разі господарський суд
мав залучити дану особу як
Відповідача).

Таким чином, Позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
того, що залучення господарським судом
Вінницької області Третьої особи до
участі у справі вчинено з порушенням
норм процесуальног права.

Отже, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши наявні
матеріали справи, проаналізувавши норм
матеріального та процесуального права,
колегія суду зауважує, що даний
іпотечни Договір укладений відповідно
до норм діючого законодавства та без
перевищення при його укладанні
посадовими особами Відповідача 1 та
Відповідача 2 своїх повноважень .

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Колегія суддів вважає, що посилання
Позивача, викладені ним в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими,
документально не підтвердженими,
такими, що не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства, а відтак,
Позивач, в порушення вимог статтей 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, не довів тих обставин, на які
він посилається як на підставу своїх
позовних вимог та заперечень,
висвітлених в апеляційній скарзі на
рішення господарського суду
вінницької області та запереченях на
ухвалу місцевого господарського суду.

Враховуючи усе вищеописане у даній
судовій постанові, апеляційний суд
констатує безпідставність вимоги
Позивача про визнання недійсним
іпотечного договору та відповідно,
відмовляє в задоволенні позовних
вимог.

З огляду на усе висвітлене вище,
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення господарського суду
Вінницької області від 11 грудня 2013
року слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу Позивача - без
задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної
скарги, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд залишає за Позивачем.

Керуючись статтями 49, 99, 101,
103-105 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ВАМ-ЛТД" -
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
в справі № 902/1348/13 - залишити без
змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

5. Справу № 902/1348/13 повернути
господарському суду Вінницької
області.

Головуючий суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Петухов М.Г.