ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2014 р.Справа № 916/2183/13
Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченко В.В.

суддів: Мирошниченко М.А., Головея В.М.

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від ПП «Істок-77»: Трофименко Л.В. - за
дорученням, Луковецька К.О. - за
дорученням

від ПАТ «АБ «Експрес-Банк»: не з'явився

від ТОВ "Укртрансвагонсервіс": Величко
К.Г. - за дорученням

від ТОВ «Грін Груп»: Стрельникова Л.Ю. -
за дорученням

від ТОВ «Істок»: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Грін
Груп", Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укртрансвагонсервіс", Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
Банк "Експрес - банк" та Приватного
підприємства "Істок-777"

на рішення господарського суду
Одеської області

від 27 січня 2014 року

у справі № 916/2183/13

за позовом Приватного підприємства
"Істок-777"

до відповідачів:

1) Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний банк "Експрес-Банк"

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укртрансвагонсервіс"

3) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грін Груп"

про визнання договорів про
відступлення права вимоги та
купівлі-продажу недійсними

та за позовом третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Істок»

до:

1) Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний банк "Експрес-Банк"

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укртрансвагонсервіс"

3) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грін Груп"

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу

ВСТАНОВИЛА:

15.08.2013 р. Приватне підприємство
"Істок-777" (далі ПП «Істок-777», позивач)
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний банк "Експрес-Банк", яке є
правонаступником Акціонерного Банку
"Експрес-Банк" (далі Банк), Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укртрансвагонсервіс" (далі ТОВ
"Укртрансвагонсервіс") та Товариства з
обмеженою відповідальністю "Грін Груп"
(далі ТОВ «Грін Груп») про визнання
недійсним договору про відступлення
права вимоги № 1232 від 21.07.2011 р.,
укладеного між Банком та ТОВ «Грін
Груп» та договору купівлі-продажу № 1557
від 30.08.2011 р., укладеного між ТОВ «Грін
Груп» та ТОВ "Укртрансвагонсервіс".

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 09.09.2013 р. ТОВ
«Істок» залучено до участі в розгляді
справи в якості 3-ї особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору за
позовом останнього до Банку, ТОВ
"Укртрансвагонсервіс", ТОВ «Грін Груп»
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу № 1557 від 30.08.2011 р. Цією ж
ухвалою позови ПП «Істок-777» і ТОВ
«Істок» об'єднані в одному провадженні.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 27.01.2014 р.
(головуючий: Зайцев Ю.О., судді:
Никифорчук М.І., Цісельський О.В.) позов
ПП «Істок-777» задоволений частково, а
позов ТОВ «Істок» задоволений
повністю.

Укладений між ТОВ «Грін Груп» та
ТОВ "Укртрансвагонсервіс» договір
купівлі-продажу № 1557 від 30.08.2011 р.
визнаний недійсним з моменту укладення
та з ТОВ «Грін Груп» і ТОВ
"Укртрансвагонсервіс» на користь ПП
«Істок-777» стягнуто по 573 грн. 50 коп. -
понесених останнім судових витрат на
сплату судового збору за подання
позову з кожного, а в решті частині
позову ПП «Істок-777» щодо визнання
недійсним договору про відступлення
права вимоги № 1232 від 21.07.2011 р. -
відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
договір про відступлення права вимоги
№ 1232 від 21.07.2011 р., укладений між Банком
та ТОВ «Грін Груп» не суперечить Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", яким не
передбачено заборони на перехід прав
кредиторів за грошовими зобов'язаннями
до іншої особи у провадженні у справі
про банкрутство, внаслідок чого
підстави для задоволення цих вимог -
відсутні. Оскільки, за договором про
відступлення права вимоги (зміну
сторони в зобов'язанні) № 1232 від 21.07.2011
р. ТОВ "Грін Груп" не набуло право
відчуження предмету застави, то
договір купівлі-продажу № 1557 від 30.08.2011
р. ТОВ "Грін Груп" та ТОВ
"Укртрансвагонсервіс» було укладено з
порушенням вимог ст. ст. 17, 20 Закону
України "Про заставу", у зв'язку з чим
цей договір є недійсним на підставі ст.
ст. 203, 215 ЦК України.

Також, судом встановлено, що
керівники ТОВ «Грін Груп» та ТОВ
"Укртрансвагонсервіс" при укладенні
спірного договору купівлі-продажу
діяли в межах своїх повноважень без
будь-якого їх перевищення.

Понесені ПП «Істок-777» судові
витрати по справі на сплату судового
збору покладені місцевим судом на ТОВ
«Грін Груп» та ТОВ
"Укртрансвагонсервіс» в рівних
частинах пропорційно розміру
задоволених вимог в порядку ст. ст. 44, 49
ГПК України.

Клопотання ТОВ «Грін Груп» про
призначення по справі судової
почеркознавчої експертизи щодо
ідентичності підписів п. Чупрій А.М. та
п. Кузнєцова М.М. на договорі
купівлі-продажу від 01.06.2012 р. та
зупинення провадження по справі №
916/2183/13 до прийняття остаточного
рішення Білгород-Дністровським
міськрайонним судом Одеської області у
справі № 495/9863/13-ц місцевим судом
відхилені з посиланням на те, що
зазначені клопотання не пов'язані з
предметом спору по даній справі.

В апеляційних скаргах Банк, ТОВ
«Грін Груп» та ТОВ
"Укртрансвагонсервіс» просять рішення
місцевого суду скасувати, оскільки
воно не відповідає фактичним
обставинам і матеріалам справи,
ухвалено з порушеннями норм
матеріального права та постановити
нове рішення яким повністю відмовити у
задоволенні позовних вимог як ПП
«Істок-777», так і ТОВ «Істок».

Скарги мотивовані тим, що,
по-перше, ПП «Істок-777» не є носієм
права, за захистом якого він звернувся,
оскільки останній не є стороною ані в
правовідносинах між Банком та ТОВ
«Грін Груп», ані в правовідносинах між
ТОВ «Грін Груп» та ТОВ
"Укртрансвагонсервіс», а тому у
позивача взагалі відсутні будь-які
права щодо звернення з відповідним
позовом та відсутні підстави для
задоволення такого позову через
відсутність будь-яких порушень прав
позивача оспорюваними правочинами,
по-друге, на підставі договорів про
відступлення права вимоги № 1 від 20.07.2011
р. та нотаріально посвідченого
договору від 21.07.2011 р. до ТОВ «Грін Груп»
перейшли всі права заставодержателя, у
тому числі і право звернення стягнення
на заставне майно в порядку ст. 26 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
оскільки, ТОВ «Істок» було невзмозі
здійснити ніяких дій щодо погашення
заборгованості перед ТОВ «Грін Груп», у
зв'язку з чим на підставі ст. 30 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
останній здійснив позасудове
звернення стягнення на предмет
застави, по-третє, у ПП «Істок-777»
відсутнє будь-яке право власності на
спірне обладнання, вчетверте, спірні
правовідносини регулюються не лише ЦК
України та Законом України «Про
заставу», а ще й регулюються Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень», а
тому приписи Закону України «Про
заставу» застосовуються лише в
частині, що не суперечать Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
який враховуючи роз'яснення
Конституційного суду України має
переважне значення над норми Закону
України «Про заставу», який прийнято
раніше та нормами якого на момент
виникнення спірних правовідносин, не
передбачалось такого позасудового
способу звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження як
реалізації заставленого майна на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
внаслідок чого ТОВ «Грін Груп» на
власний розсуд на підставі ст. 30 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
правомірно обрав один із способів
позасудового звернення стягнення на
предмет застави, а тому договір
купівлі-продажу укладено без будь-яких
порушень норм законодавства, у зв'язку
з чим підстави для задоволення
позовних вимог і в цій частині -
відсутні.

В апеляційній скарзі ПП
«Істок-777» просить рішення місцевого
суду частково скасувати та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги ПП
«Істок-777» задовольнити у повному
обсязі.

Скарга ПП «Істок-777» мотивована
тим, що задоволення вимог кредиторів,
забезпечених заставою, має
здійснюватись саме за правилами,
встановленими Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
а тому договір про відступлення права
вимоги № 1232 від 21.07.2011 р., укладений між
Банком та ТОВ «Грін Груп» вчинено з
порушеннями приписів вимог ч. 2 ст. 26
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", а саме - під
час дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів, веденого ухвалою
господарського суду Одеської області
від 09.06.2010 р. у справі № 32/78-10-2331 за
заявою ТОВ «Істок» про його
банкрутство, тобто у час, коли
мораторій на задоволення вимог
кредиторів передбачає припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання обов'язків окремих
кредиторів, що є обставиною, яка
унеможливлює укладання спірного
договору про відступлення права вимоги
№ 1232 від 21.07.2011 р., а тому спірний
договір суперечить вищезазначеним
приписам закону, у зв'язку з чим
відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України є
недійсним.

В судовому засіданні
представники ПП «Істок-777», ТОВ «Грін
Груп» та ТОВ "Укртрансвагонсервіс»
доводи своїх апеляційних скарг
підтримали, а апеляційні скарги своїх
опонентів вважали безпідставними, а
також надали письмові відзиви на ці
апеляційні скарги.

Банк був своєчасно та належним
чином повідомлений про день, час і
місце розгляду справи, але не
скористався своїм правом на участь в
розгляді справи апеляційним судом.

Від ТОВ „Істок" до апеляційного
суду надійшла заява про розгляд справи
за відсутністю його представника.

Клопотання представників ТОВ
«Грін Груп» та ТОВ
"Укртрансвагонсервіс» про залучення до
матеріалів справи додаткових доказів,
а саме: актів перевірки стану
заставленого майна відхилено колегією
суддів з огляду на те, що заявники нічим
не обґрунтували неможливість подання
названих доказів суду першої інстанції
з причин, що не залежали від них, у
зв'язку з чим, відповідно до вимог ч. 1
ст. 101 ГПК України, підстави для
задоволення зазначеного клопотання
про прийняття додаткових доказів -
відсутні.

Обговоривши доводи апеляційних
скарг та заперечення на них, заслухавши
пояснення представників сторін, що
з'явилися в судове засідання,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосувань
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийняті оскаржуваного рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ПП "Істок-777" задоволенню не
підлягає, а апеляційні скарги ТОВ "Грін
Груп", ТОВ "Укртрансвагонсервіс" та
Банку підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції 10.11.2006 р. між Банком та
ТОВ "Істок" був укладений кредитний
договір № 1220/06 за умовами якого Банк
зобов'язався відкрити ТОВ «Істок»
відновлювальну кредитну лінію на
поповнення обігових коштів та/або
придбання основних засобів з лімітом
максимальної заборгованості 6.000.000 грн.,
строком на три роки з 10.11.2006 р. по 10.11.2009
р. зі сплатою 16 % річних, а останній
зобов'язався своєчасно повернути
отриманий кредит, сплатити проценти за
його користуванням, сплатити інші
платежі за кредитом у встановлених
договором рамках і строки та виконати
інші свої зобов'язання, передбачені
договором у повному обсязі.

Забезпеченням виконання
зобов'язань ТОВ «Істок» відповідно до
п. 3.1. кредитного договору сторонами
визначено:

- іпотека цілісного майнового
комплексу, що розташований за адресою:
Одеська обл., м. Білгород-Дністровський,
вул. Ізмаїльська, 106, що розміщений на
загальні площі 6006,7 кв. м., площа
земельної ділянки 6070 кв. м., заставною
вартістю 5.545.560 грн.;

- іпотека комплексу нежилих будівель та
споруд, що розташовані за адресою:
Одеська обл., м. Білгород-Дністровський,
вул. Ізмаїльська, буд. 112, що розміщені
на загальній площі 987,3 кв. м., площа
земельної ділянки 1850 кв. м., заставною
вартістю 677.082 грн.;

- іпотека комплексу будівель та споруд,
що розташовані за адресою: Одеська обл.,
м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала
Бірюзова, 1, що розміщені на загальній
площі 2211,3 кв. м., площа земельної
ділянки 1850 кв. м., заставною вартістю
1.396.325

грн.;

- застава устаткування цілісного
майнового комплексу, що розташований
за адресою: Одеська обл., м.
Білгород-Дністровський, вул.
Ізмаїльська, 106, згідно переліку у
додатку до договору застави
устаткування, заставною вартістю 2.994.111
грн.;

- застава устаткування комплексу
будівель та споруд, що розташовані за
адресою: Одеська обл., м.
Білгород-Дністровський, вул. Маршала
Бірюзова, 1, згідно переліку у додатку
до договору застави устаткування,
заставною вартістю 1.006.801 грн.;

- застава мереж та комунікацій по
вул. Ізмаїльська, 106, Одеської
області, м. Білгород-Дністровський,
заставною вартістю 292.202 грн. 60 коп.;

- застава мереж та комунікацій по вул.
Маршала Бірюзова, 1, Одеської області,
м. Білгород-Дністровський, заставною
вартістю 156.131 грн. 30 коп.;

- порука малого приватного
підприємства "Будівельник" на повну
суму заборгованості позичальника;

- порука виробничо-комерційної фірми
"СКП" на повну суму заборгованості
позичальника;

- а також інші види забезпечення
виконання зобов'язань, згідно із
правочинами, які можуть бути укладені з
метою забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором незалежно від того,
зазначені вони в кредитному договорі
чи ні.

На виконання умов кредитного
договору 10.11.2006 р. між ТОВ «Істок» та
Банком укладено нотаріально
посвідчений договір застави, який
зареєстровано в реєстрі за № 5202 та за
умовами якого даний договір забезпечує
вимоги Банку, що випливають з умов
кредитного договору № 1220/06 від 10.11.2006 р.,
укладеного між Банком та ТОВ «Істок» та
останній передає в заставу Банку
устаткування та мережі і комунікації
за переліком, що зазначений в додатках
№ 1 та № 2, які є невід'ємними частинами
цього договору.

10.11.2009 р. між Банком та ТОВ
«Істок» укладено договір № 5 про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору № 1220/06 від 10.11.2006 р.
(далі договір № 5), за умовами якого
забезпеченням виконання зобов'язань
ТОВ «Істок» відповідно кредитного
договору крім іншого є:

- застава устаткування цілісного
майнового комплексу, що
розташований за адресою: Одеська обл.,
м. Білгород-Дністровський, вул.
Ізмаїльська, 106;

- застава устаткування комплексу
будівель та споруд, що розташовані за
адресою: Одеська обл., м.
Білгород-Дністровський, вул. Маршала
Бірюзова, 1;

- застава мереж та комунікацій по вул.
Ізмаїльська, 106, Одеської області, м.
Білгород-Дністровський;

- застава мереж та комунікацій по вул.
Маршала Бірюзова, 1. Одеської області, м.
Білгород-Дністровський.

Відповідні зміни Банком та ТОВ
«Істок» були внесені в нотаріальному
порядку 01.12.2009 р. і до договору застави
від 10.11.2006 р. за реєстрованим за № 5202

Як слідує з матеріалів справи
ухвалою господарського суду Одеської
області від 09.06.2010 р. порушено
провадження у справі № 32/78-10-2331 за
заявою ТОВ «Істок» про визнання його
банкрутом, введено процедуру
розпорядження майном боржника,
призначено розпорядника майном
боржника арбітражного керуючого п.
Кормільцева М.А., введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів,
заборонено боржнику та іншим особам
вчиняти дії по відчуженню майна
боржника, здійснювати дії по
реорганізації боржника, внесення майна
та інших активів як внеску у
підприємства, організації, що
застосовуються без згоди розпорядника
майном боржника. Ухвалою від 28.01.2011 р. у
справі № 32/78-10-2331 судом затверджений
реєстр вимог кредиторів ТОВ «Істок», в
тому числі і Банку в реєстрі вимог
першої черги з сумою боргу 7.034.681 грн. 38
коп. з урахуванням держмита.

21.07.2011 р. між Банком та ТОВ "Грін
Груп" укладено нотаріально
посвідчений договір про відступлення
права вимоги (зміну сторони в
зобов'язанні), який зареєстровано у
реєстрі за № 1232, за умовами якого
первісний заставодержатель (Банк)
передав новому заставодержателю (ТОВ
«Грін Груп»), а останній прийняв право
вимагати від боржника (ТОВ «Істок»)
виконання останнім зобов'язань за
кредитним договором та/або основним
договором, а у випадку їх невиконання -
право звернути стягнення на майно
боржника, що зазначено у додатках № 1 і
№ 2 до цього договору, що належить
первісному заставодержателю, вартість
якого становить 4.000.911 грн. 96 коп. При
цьому, у п.1.6 названого договору
зазначено, що новий заставодержатель
свідчить, що повідомлений про
наявність процедури банкрутства
боржника по справі № 32/78-10-2331, що
розглядається господарським судом
Одеської області.

30.08.2011 р. між ТОВ «Грін Груп» та
ТОВ "Укртрансвагонсервіс" укладено
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу, який зареєстровано в
реєстрі за № 1557, за умовами якого
перший передав, а другий прийняв у свою
власність обладнання, що перебуває у
заставі продавця на підставі договору
застави № 5202 від 10.11.2006 р. та договору
про відступлення права вимоги (зміну
сторони в зобов'язанні) № 1232 від 21.07.2011
р.

ТОВ «Істок», як 3-я особа, що
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору пред'явило позов до Банку, ТОВ
"Укртрансвагонсервіс" та ТОВ «Грін
Груп» про визнання недійсним договору
купівлі-продажу № 1557 від 30.08.2011 р. лише з
підстави того, що при підписанні цього
договору керівники ТОВ "Грін Груп" та
ТОВ "Укртрансвагонсервіс" не мали
відповідних повноважень на такі дії,
згідно Статутів названих товариств.

З інших підстав, тобто з підстав
заявлених ПП „Істок-777", ТОВ „Істок"
пред'явити позов про визнання
недійсним договору купівлі-продажу №
1557 від 30.08.2011 р. позбавлений можливості,
оскільки ухвалою від 16.07.2013 р., яка
набрала законної сили, господарським
судом Одеської області провадження у
справі № 5017/1134/2012 було припинено на
підставі п. 2 ст. 80 ГПК України про, що
прямо зазначено в позовній заяві ТОВ
„Істок".

Вищевказані доводи ТОВ «Істок»,
що були підставою його позову
правомірно не прийняті до уваги судом
першої інстанції, оскільки повністю
спростовуються матеріалами справи.
Так, відповідно до п. п. 8.1, 8.5, 8.16 Статуту
ТОВ "Грін Груп" загальними зборами
учасників цього товариства було надано
згоду на укладення його директором п.
Зельоним Ю.В. договору купівлі-продажу
з ТОВ "Укртрансвагонсервіс" від 30.08.2011 р.
та ця згода оформлена протоколом
загальних зборів учасників ТОВ "Грін
Груп" № 3/08/2011 від 10.08.2011 р.

Статутом ТОВ
"Укртрансвагонсервіс" в редакції, що
діяла на момент укладення оспорюваного
договору купівлі-продажу, взагалі не
була передбачена обов'язковість
надання загальними зборами товариства
згоди на укладення директором
будь-яких договорів. Незважаючи на це,
рішенням загальних зборів ТОВ
"Укртрансвагонсервіс", що оформлено
протоколом № 2/08/2011 від 10.08.2011 р.
директор цього товариства був
уповноважений на підписання спірного
договору купівлі-продажу з ТОВ "Грін
Груп".

При викладених обставинах
місцевий суд дійшов до правильного
висновку про те, що підстави для
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 30.08.2011 р. з мотиву
недодержання директорами юридичних
осіб вимог законодавства щодо
відповідних повноважень сторін при
укладенні названого договору -
відсутні, оскільки в даному контексті
договір купівлі-продажу укладено з
врахуванням вимог ЦК України, ГК
України, Статутів ТОВ "Грін Груп", ТОВ
"Укртрансвагонсервіс" та відповідних
рішень загальних рішень учасників
названих товариств.

Але, в абзаці другому
резолютивній частині оскарженого
рішення суд першої інстанції помилково
зазначив, що позов ТОВ «Істок» про
визнання недійсними договорів
підлягає задоволенню. При цьому,
місцевий суд не врахував того, що ТОВ
«Істок» у позові оспорював лише один
договір купівлі-продажу та лише з
підстави того, що при підписанні цього
договору керівники ТОВ "Грін Груп" та
ТОВ "Укртрансвагонсервіс" не мали
відповідних повноважень на такі дії,
згідно Статутів названих товариств, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає, що
оскаржене рішення ТОВ "Грін Груп", ТОВ
"Укртрансвагонсервіс" та Банком в цій
частині підлягає скасуванню, а в позові
ТОВ «Істок» про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 30.08.2011 р. з
підстави його підписання особами, які
не мали відповідних повноважень на
такі дії слід відмовити, у зв'язку з
недоведеністю та безпідставністю
заявлених позовних вимог.

Банк, ТОВ "Грін Груп", ТОВ
"Укртрансвагонсервіс" вважають, що у ПП
«Істок-777» взагалі відсутні будь-які
правові підстави для звернення з
відповідним позовом до суду про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги № 1232 від
21.07.2011 р. та договору купівлі-продажу №
1557 від 30.08.2011 р., оскільки ці правочини
не порушують будь-які права та
охоронювані законом інтереси позивача.

Але, з такими доводами
відповідачів підставне не погодився
суд першої інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів
справи в обґрунтування позовних вимог
ПП «Істок-777» надав суду свідоцтва про
право його власності № 448986, № 450752 та №
459235 від 13.02.2013 р. на спірне майно.

Крім того, з матеріалів справи
слідує, що рішенням Б-Днестровського
міськрайсуду Одеської області від
23.03.2009 р. у справі № 2-2291/09 був вирішений
спір за позовом гр. ОСОБА_6 до ТОВ
«Істок», 3-ї особи КП «Б-Дністровське
БТІ» та прийнято рішення про визнання
право власності за ОСОБА_6 на все
нерухоме та спірне рухоме майно ТОВ
«Істок». Визнаний дійсним договір
поруки від 20.04.2006 р., укладений між
ОСОБА_6 та ТОВ «Істок». Підставою для
задоволення позову виявився факт
невиконання гр. ОСОБА_7 укладеного з гр.
ОСОБА_6 договору позики від 20.04.2006 р.,
поручителем за яким виступило ТОВ
«Істок».

На підставі названого судового
рішення від 23.03.2009 р. ОСОБА_6 - 01.06.2012 р.
продав за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу спірне
рухоме майно гр. ОСОБА_8, а останній
продав це спірне рухоме майно гр.
ОСОБА_9 за укладеним у простій
письмовій формі договором
купівлі-продажу від 10.08.2012 р.

10.08.2012 р. збори учасників ПП
«Істок-777» прийняли рішення, що
оформлено протоколом № 1 в тому числі і
щодо прийняття до складу учасників
товариства ОСОБА_9, збільшення
статутного фонду підприємства за
рахунок передачі ОСОБА_9 до статутного
фонду товариства спірного рухомого
майна, згідно акту прийому-передачі та
грошової оцінки майна від 10.08.2012 р.

Також, з матеріалів справи
вбачається, що право власності на
нерухомого майна, яке гр. ОСОБА_6 набув
за рішенням Б-Днестровського
міськрайсуду Одеської області від
23.03.2009 р. у справі № 2-2291/09 останній
передав гр. ОСОБА_10 за ухвалою
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 08.08.2012 р.
Назване нерухоме майно гр. ОСОБА_10
передав до статутного фонду ПП
„Істок-777", як один із засновників цього
підприємства.

Прозорість, законність та
обґрунтованість набуття права
власності на спірне рухоме майно ПП
„Істок-777" на підставі вищевказаних
судових рішень, договорів
купівлі-продажу, рішень про внесення
цього майна до статутного фонду
викликає значні сумніви у колегії
суддів. Але, з матеріалів справи видно,
що це судове рішення набрало законної
сила та не скасоване ані в
апеляційному, ані в касаційному
порядку.

Оскільки, до сьогоднішнього
часу вищеназване судове рішення не
скасовано та договори купівлі-продажу
спірного рухомого майна в
установленому законом порядку не
визнані недійсними, а відповідно до ч. 1
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. При цьому, п. 2 ч. 2
зазначеної статті ЦК України, ст. 20 ГК
України визначено, що одним із способів
захисту порушеного права є вчинення
позову про визнання правочину
недійсним, то місцевий суд правомірно
не прийняв протилежні доводи
відповідачів до уваги.

Обґрунтовуючи свої позовні
вимоги ПП „Істок-777" послався на
порушення відповідачами при укладанні
договору відступлення права вимоги №
1232 від 21.07.2011 р. приписів вимог ч. 2 ст. 26
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", тобто
укладання цього договору під час дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, веденого ухвалою
господарського суду Одеської області
від 09.06.2010 р. у справі № 32/78-10-2331 за
заявою ТОВ «Істок» про його
банкрутство, а саме у час, коли
мораторій на задоволення вимог
кредиторів передбачає припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання обов'язків окремих
кредиторів, що є обставиною, яка
унеможливлює укладання спірного
договору про відступлення права вимоги
№ 1232 від 21.07.2011 р.

Але, суд першої інстанції
підставне не погодився з названими
доводами ПП „Істок-777" з огляду на
наступне.

Дійсно, ухвалою господарського
суду Одеської області від 09.06.2010 р.
порушено провадження у справі №
32/78-10-2331 за заявою ТОВ «Істок» про
визнання його банкрутом, введено
процедуру розпорядження майном
боржника, призначено розпорядника
майном боржника арбітражного
керуючого п. Кормільцева М.А., введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів, заборонено боржнику та
іншим особам вчиняти дії по відчуженню
майна боржника, здійснювати дії по
реорганізації боржника, внесення майна
та інших активів як внеску у
підприємства, організації, що
застосовуються без згоди розпорядника
майном боржника. Ухвалою від 28.01.2011 р. у
справі № 32/78-10-2331 судом затверджений
реєстр вимог кредиторів ТОВ «Істок», в
тому числі і Банку в реєстрі вимог
першої черги з сумою боргу 7.034.681 грн. 38
коп. з урахуванням держмита.

21.07.2011 р. між Банком та ТОВ "Грін
Груп" укладено нотаріально
посвідчений договір про відступлення
права вимоги (зміну сторони в
зобов'язанні), який зареєстровано у
реєстрі за № 1232, за умовами якого
первісний заставодержатель (Банк)
передав новому заставодержателю (ТОВ
«Грін Груп»), а останній прийняв право
вимагати від боржника (ТОВ «Істок»)
виконання останнім зобов'язань за
кредитним договором та/або основним
договором, а у випадку їх невиконання -
право звернути стягнення на майно
боржника, що зазначено у додатках № 1 і
№ 2 до цього договору, що належить
первісному заставодержателю, вартість
якого становить 4.000.911 грн. 96 коп. При
цьому, у п.1.6 названого договору
зазначено, що новий заставодержатель
свідчить, що повідомлений про
наявність процедури банкрутства
боржника у справі № 32/78-10-2331, що
розглядається господарським судом
Одеської області.

Відповідно до п. 43 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12. 2009 р. № 15 "Про судову практику в
справах про банкрутство" дія мораторію
поширюється виключно на вимоги
виконавчих документів, що одержані
кредиторами за їх позовами або
безспірними вимогами
зобов'язально-правового характеру на
всі види забезпечення виконання
зобов'язань неплатоспроможного
боржника, зокрема, зупиняє заходи
звернення стягнення на заставлене
майно та майно, яке знаходиться у
податковій заставі на задоволення
вимог кредиторів, забезпечених
заставою майна боржника, на вимоги щодо
стягнення фінансових санкцій за
порушення норм антимонопольного,
банківського, валютного законодавства,
законодавства про цінні папери, про
ціноутворення тощо, а згідно п. 1 цієї
Постанови провадження у справах про
банкрутство регулюється Законом
України від 14.05.1992 р. "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", ГПК України,
іншими законодавчими актами України.

Зі змісту договору про
відступлення права вимоги (зміну
сторони в зобов'язанні) № 1232 від 21.07.2011
р. предметом цього договору є передача
Банком до ТОВ "Грін груп" прав
заставодержателя за договором застави
від 10.11.2006 р. № 5202, що укладений між
Банком та ТОВ "Істок".

У п. 1.7 договору № 1232 сторонами
погоджено, що зміна первісного
кредитора на нового кредитора за
основним договором здійснюється без
згоди боржника, що в повній мірі
відповідає вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України,
якою прямо встановлено, що зміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок, зокрема,
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України
встановлено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Оскільки, ані Законом України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ані будь-якими іншими законодавчими
актами України, в тому числі і Законами
України „Про іпотеку", „Про заставу",
„Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" не встановлена
пряма заборона на перехід прав
кредиторів за грошовими зобов'язаннями
до іншої особи у разі порушення
провадження у справі про банкрутство
та враховуючи те, що ПП „Істок-777",
всупереч вимогам ст. ст. 33, 34 ГПК
України, належними та допустимими
доказами не доведено невідповідність
спірного договору № 1232 від 21.07.2011 р.
положенням законодавства, суд першої
інстанції дійшов до правомірного та
обґрунтованого висновку про залишення
названих позовних вимог ПП „Істок-777"
без задоволення, внаслідок чого
протилежні доводи останнього до уваги
прийняті бути не можуть.

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції 30.08.2011 р. між ТОВ "Грін
груп" (продавець) та ТОВ
"Укртрансвагонсервіс" (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу № 1557
предметом якого є спірне обладнання, що
перебуває у заставі продавця за
договором застави № 5202 від 10.11.2006 р. та
договором про відступлення права
вимоги (зміну сторони в зобов'язанні) №
1232 від 21.07.2011 р.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції в частині визнання названого
договору купівлі-продажу недійсним ТОВ
"Грін груп", ТОВ "Укртрансвагонсервіс"
та Банк посилаються на те, що цей
договір укладений з дотриманням вимог
ст. ст. 23, 26-28, 30 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", який прийнятий
значно пізніше ніж Закони України "Про
підновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та „Про заставу", а тому правовідносини
сторін повинні регулюватися саме
Законом України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень" згідно рішення
Конституційного Суду України від 3
жовтня 1997 р. № 4-зп.

Останні доводи скаржників також
ґрунтуються і на рекомендаціях
Президії Вищого господарського суду
України від 04.06.2004 р. № 04-5/1193 „Про деякі
питання практики застосування Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", згідно яким
задоволення вимог кредиторів,
забезпечених заставою (іпотекою), має
здійснюватись за правилами,
встановленими Законом України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень".

Разом з тим, вказаними
скаржниками не враховані вимоги ч. ч. 2, 3
ст. 28 Закону України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень" якою встановлено, якщо
протягом 30 днів з моменту реєстрації в
Державному реєстрі відомостей про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
зобов'язання боржника, виконання якого
забезпечене обтяженням, залишається
невиконаним і в разі якщо предмет
забезпечувального обтяження
знаходиться у володінні боржника,
останній зобов'язаний на вимогу
обтяжувача негайно передати предмет
обтяження у володіння обтяжувача. До
закінчення процедури звернення
стягнення обтяжувач зобов'язаний
вживати заходи щодо збереження
відповідного рухомого майна згідно з
вимогами, встановленими статтею 8 цього
Закону. Якщо боржник, у володінні якого
знаходиться предмет забезпечувального
обтяження, не виконує обов'язок щодо
передачі предмета забезпечувального
обтяження у володіння обтяжувача,
звернення стягнення здійснюється на
підставі рішення суду.

Доказів, які б свідчили про те,
що боржник, у володінні якого
знаходиться предмет забезпечувального
обтяження (спірне рухоме майно),
виконав свій обов'язок щодо передачі
предмета забезпечувального обтяження
у володіння обтяжувача за відповідним
актом прийому-передачі, або доказів
того, що боржник не виконав такий свій
обов'язок та внаслідок чого було
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження на
підставі рішення суду в матеріалах
справи не міститься та їх, всупереч
вимогам ст. 33, 34 ГПК України, ТОВ "Грін
Груп" суду не надано, що однозначно
свідчить про те, що на час укладання
спірного договору купівлі-продажу
продавець не набув право на відчуження
спірного рухомого майна, так як не
отримав від боржника за відповідним
актом прийому-передачі предмет
забезпечувального обтяження, а тому
місцевий суд дійшов до правомірного та
обґрунтованого висновку про те, що
оскаржений договір купівлі-продажу є
недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК
України, так як відповідно до ч. 1, 3 ст. 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є не додержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин), а згідно з п. 1 ч.
1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Існуюча судова практика
розгляду справ про визнання правочинів
недійсними виходить з того, що при
розгляді справ про визнання правочинів
недійсними суди незалежно від предмета
і підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи
(ч. 1 п. 1 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову
тактику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними").

З огляду на вищевикладене
колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення апеляційних скарг ТОВ
"Грін груп", ТОВ "Укртрансвагонсервіс"
та Банку щодо скасування рішення суду
першої інстанції в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу №
1557 від 30.08.2011 року.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 ГПК України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Істок-777" - залишити без
задоволення.

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Грін
Груп", Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укртрансвагонсервіс" та Акціонерного
товариства Акціонерний Банк "Експрес -
банк" - задовольнити частково.

Абзац другий резолютивної
частини рішення господарського суду
Одеської області від 27.01.2014 р. у справі
№ 916/2183/13 - скасувати та викласти його в
наступній редакції:

Позов третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Істок" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
30.08.2011 р. з підстави його підписання
особами, які не мали відповідних
повноважень на такі дії - залишити без
задоволення.

В решті частині рішення
господарського суду Одеської області
від 27.01.2014 р. у справі № 916/2183/13 - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний тест виготовлено та
підписано 21.03.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.