номер провадження справи 17/114/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014
Справа № 908/4271/13

за позовною заявою: комунальна
установа "Веселівський
психоневрологічний інтернат"
Запорізької обласної ради, Запорізька
область, с. Урицьке, вул. Бойка, 4

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Дружба", 69104, м.
Запоріжжя, вул. Олімпійська, б. 18, кв. 88

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державна фінансова
інспекція в Запорізькій області, 69057, м.
Запоріжжя, вул. Перемоги, 129

про стягнення 2 532,30 грн.

суддя Корсун В.Л.

У засіданні приймали участь
представники:

від позивача: Плюта О.А.,
довіреність від 11.03.13 № 151

від відповідача: Швачка Г.М., витяг з
ЄДР від 08.02.14 № 17901395

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

27.12.13 до господарського суду звернулась
комунальна установа "Веселівський
психоневрологічний інтернат"
Запорізької обласної ради (далі КУ
"Веселівський психоневрологічний
інтернат") з позовною заявою про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю "Дружба" (ТОВ "Дружба")
безпідставно набутих 2 532,30 грн.

27.12.13 автоматизованою системою
документообігу суду здійснено
розподіл справ між суддями та
визначено позовну заяву КУ
"Веселівський психоневрологічний
інтернат" за вих. від 23.12.13 № 1004 до
розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 27.12.13 судом порушено
провадження у справі № 908/4271/13, якій
присвоєно № провадження 17/114/13, судове
засідання призначено на 29.01.14. У сторін
та третьої особи витребувані документи
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
уповноваженого представника третьої
особи ухвалами від 29.01.14 та від 10.02.14
судом розгляд справи відкладено на
10.02.14 та 27.02.14 відповідно.

Ухвалою від 27.02.14 судом продовжено
строк вирішення спору на 15 днів - до
14.03.14, розгляд справи відкладено на
12.03.14.

У засіданні 12.03.14, на підставі ст. ст. 821,
85 ГПК України, судом оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.
Представникам сторін роз'яснено про
час написання рішення у повному обсязі.

Позивач підтримав заявлені вимоги в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві, пояснював, що між
сторонами був укладений договір на
виконання робіт з капітального ремонту
мереж водопостачання житлового
будинку № 1, на виконання умов якого
позивач сплатив відповідачу суму по
договору. За результатами проведеної
державною фінансовою інспекцією
планової ревізії встановлено, що
сторонами підписано акт форми КБ-2 за
грудень 2010 року № 3. За вказаним актом
позивачем сплачено згідно платіжного
доручення від 10.12.10 № 876 зайві виплати
бюджетних коштів на загальну суму 3
532,30 грн., вартість виконаних підрядних
робіт із завищеними усередненими
показниками для визначення розміру
кошторисного прибутку, чим порушено п.
3.1.18.2. та додаток № 12 Правил визначення
вартості будівництва ДБН Д.1.1-1-2000, затв.
наказом Держбуду України від 07.08.00 № 174.
За висновком ревізую чого органу
позивачем проведено відповідачу зайві
виплати бюджетних коштів внаслідок
безпідставного завищення вартості та
обсягів виконаних ремонтних робіт на
загальну суму 3 532,30 грн. Отже, на думку
позивача, дана сума, підлягає
поверненню з Держбюджету України.
Позивач направив на адресу відповідача
претензію з проханням погасити
безпідставно набуті грошові кошти в
розмірі 3 532,30 грн. на рахунок
Інтернату. Претензію про повернення
боргу відповідач залишив без відповіді
та задоволення. З огляду на викладене,
позивач керуючись ст.ст. 526, 629, 632, 837, 1212
ЦК України, просить суд позов
задовольнити та стягнути з відповідача
безпідставно набуті грошові кошти в
сумі 2 532,30 грн.

Відповідач позовні вимоги КУ
"Веселівський психоневрологічний
інтернат" визнав повністю, про що
зазначив у відзиві від 29.01.14.

Представник третьої особи в судові
засідання жодного разу не з'явився,
витребуваних судом документів не
надав, про причини неявки суд не
повідомив.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.10 між КУ "Веселівський
психоневрологічний інтернат"
Запорізької обласної ради (Замовник) та
ТОВ "Дружба" (Підрядник) укладено
договір підряду № 14/2131 на виконання
робіт з капітального ремонту житлового
будинку № 1 по вул. Бойко с. Урицьке, за
умовами якого (п. 1.1. договору) Підрядник
взяв на себе зобов'язання своїми силами
і засобами, на власний ризик виконати
та здати Замовникові роботи по
проведенню капітального ремонту мереж
водопостачання житлового будинку № 1
по вул. Бойко с. Урицьке відповідно до
затвердженої проектно-кошторисної
документації та в обумовлений цим
договором строк.

Згідно з п. 1.2. договору, Замовник
зобов'язався надати Підрядникові
доступ до об'єкта, передати затверджену
проектно-кошторисну документацію,
забезпечити своєчасне фінансування,
прийняти виконані роботи і повністю
сплатити вартість виконаних робіт і
матеріалів.

Ціна договору з ПДВ повинна складати 57
660,70 грн. (п. 2.2. договору).

За змістом п. 3.1. договору, початок
виконання робіт з ремонту: 01.12.10.
Закінчення робіт: 31.12.10.

Пунктом 5.1. договору сторони
передбачили, що оплата виконаних робіт
здійснюється на підставі підписаних
Замовником довідок про вартість
виконаних підрядних робот по формі
КБ2в, КБ-3 у термін 10 календарних днів
після надходження коштів для
фінансування предмету договору на
рахунок Замовника. Розрахунок вартості
фактично виконаних робіт у формі КБ-2в,
КБ-3 виконується Підрядником згідно з
вимогами державних будівельних норм,
узгодженої договірної ціни,
кошторисної документації.

Цей договір вступає в дію з дня
підписання і дійсний до 31.12.10 (п. 8.7.
договору).

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України (ГК України),
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України (ЦК України) з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до вимог закону, умов
договору. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускається
крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить
Господарський кодекс України,
частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено,
що суб'єкти господарювання та ін.
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору (ч. 1). ... Одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається крім випадків,
передбачених законом (ч. 7).

Відповідно ч. 1 ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів цієї
господарської справи, на виконання
умов спірного договору між сторонами
підписано договірну ціну на
капітальний ремонт житлового будинку
№ 1 по вул. Бойко с. Урицьке, акт № 3
приймання виконаних підрядних робіт
від 16.12.10 за грудень 2010 року (типова
форма № КБ-2в) та корегувальний акт
приймання виконаних підрядних робіт
від 24.10.12 за грудень 2010 року (типова
форма № КБ-2в).

Акт № 3 приймання виконаних підрядних
робіт від 16.12.10 за грудень 2010 року
(типова форма № КБ-2в), а також договірна
ціна на капітальний ремонт житлового
будинку № 1 по вул. Бойко с. Урицькі
складені сторонами на суму 57 660,70 грн.
Сума виконаних робіт (57 660,70 грн.) у
відповідності до вказаних вище
документів відповідає ціні договору,
яка визначена сторонами в п. 2.2.
договору. Будь-яких претензій або
зауважень сторін щодо якості виконаної
роботи вказаний акт та договірна ціна
не містять.

Пунктом 3.5. спірного договору
встановлено, що підрядник відповідає
за дефекти, виявлені в межах одного
року - гарантійний строк відповідно до
законодавства України. На протязі
гарантійного строку Підрядник несе
відповідальність за недоліки, які
привели до руйнування, аварії,
обвалюванню при умові, якщо не доведе,
що вони сталися не з його вини.

Матеріали справи свідчать, що жодних
дефектів протягом гарантійного строку
виконаних відповідачем робіт
позивачем не виявлено, будь-яких
претензій з цього приводу до
відповідача не заявлено.

Відповідно до п. 4.1. договору, Замовник
зобов'язаний прийняти за актом
закінчені роботи з ремонту та оплатити
їх.

За змістом п. 5.4. договору, остаточний
розрахунок проводиться Замовником
після виконання всіх робіт за
договором, включаючи усунення
дефектів, виявлених у процесі
приймання робіт, з урахуванням раніше
перерахованих Підряднику коштів.

Судом встановлено, що зобов'язання з
оплати виконаних відповідачем робіт за
договором від 01.12.10 № 14/2131 позивач
виконав повністю, про що свідчать
платіжні доручення від 10.12.10 № 876 на
суму 17 298,21 грн. та від 23.03.11 № 2 на суму 40
362,49 грн., які містяться в матеріалах
справи.

При цьому, 24.10.12, тобто після закінчення
строку дії договору підряду від 01.12.10 №
14/2131 та після виконання всіх прийнятих
на себе зобов'язань за цим договором,
між сторонами складено та підписано
корегувальний акт приймання виконаних
підрядних робіт за грудень 2010 року, в
якому сторони посилаючись на договір
від 01.12.10 № 14/2131 визначили, що вартість
витрат за виконані роботи з
урахуванням ПДВ становить 54 128,40 грн.

При цьому, із наданого суду екземпляру
такого корегувального акту не
вбачається: хто саме з уповноважених
осіб представників сторін (не вказано
займану посаду, відсутнє посилання на
довіреність на право вчинення такої
дії, не вказано прізвища, ініціалів)
підписав такий акт як із боку
підрядника так і з боку замовника.

Крім того, із вказаного вище акту не
вбачається:

- чому корегувальний акт за грудень 2010
року підписаний 24.10.12, тобто через 1 рік
та 10 місяців після дати підписання Акту
№ 3 приймання виконаних робіт за
грудень 2010 року;

- чому корегувальний акт за грудень 2010
року підписаний 24.10.12, тобто під час
проведення зазначеної вище ревізії
фінансово-господарської діяльності КУ
"Веселівський психоневрологічний
інтернат" фахівцями Держфінінспекції в
Запорізькій області.

Предметом позовних вимог у справі №
908/4271/13 є стягнення з відповідача
безпідставно набутих грошових коштів в
сумі 2 532,30 грн. Підставою для такого
стягнення, на думку позивача, є факти
встановленні державною фінансовою
інспекцією в Запорізькій області за
наслідками проведеної планової
ревізії, а саме: безпідставне завищення
вартості та обсягів виконаних
ремонтних робіт.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані сторонами докази в їх
сукупності суд дійшов висновку про те,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Наслідки набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави
унормовано главою 83 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана його повернути потерпілому
це майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, ін. осіб чи наслідком
події.

При цьому, під час вирішення питання
щодо повернення безпідставно набутого
майна, необхідно встановити факт
набуття (збереження) майна (майном
також є грошові кошти) однією особою (в
даному випадку відповідачем) за
рахунок іншої; факт належності такого
майна ін. особі (позивачу); відсутність
для цього підстав, або коли така
підстава згодом відпала.

Отже, враховуючи наведені вище норми
чинного законодавства України, до
предмету доказування у даній справі
входить вирішення питання чи набув
відповідне майно - грошові кошти в сумі
2 532,30 грн. відповідач за рахунок
позивача та чи були для цього достатні
правові підстави.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
посилається на акт ревізії
фінансово-господарської діяльності КУ
"Веселівський психоневрологічний
інтернат" №04-21/25 за період з 01.09.10 по
01.10.12, який складений 02.11.12
держфінінспекцією в Запорізькій
області.

Так, із змісту вказаного акту (арк. 64
акту ревізії) вбачається, що
(…)"внаслідок прийняття Інтернатом у
підрядної організації ТОВ "Дружба" акту
форми № КБ-2в із невірно застосованими
коефіцієнтами для визначення розміру
кошторисного прибутку при виконанні
робіт з капітального ремонту мереж
водопостачання житлового будинку № 1
за рахунок коштів загального фонду по
КФКВ 090901 за КЕКВ 2130 у 2010 році проведено
зайві виплати бюджетних коштів на
загальну суму 3 532,30 грн."

Відповідно до вимог ст. 35 ГПК України,
обставини, визнані господарським судом
загальновідомими, не потребують
доказування (ч. 1). Факти, встановлені
рішенням осподарського суду (…) під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони (ч. 2).
Вирок суду з кримінальної справи, що
набрав законної сили, є обов'язковим
для господарського суду при вирішенні
питань, чи мали місце певні дії та ким
вони вчинені (ч. 3). Рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, є обов'язковим для
господарського суду щодо фактів, які
встановлені судом і мають значення для
вирішення спору (ч. 4). Факти, які
відповідно до закону вважаються
встановленими, не доводяться при
розгляді справи. Таке припущення може
бути спростовано в загальному порядку
(ч. 5).

Частиною 2 ст. 43 ГПК України визначено,
що сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також ін.
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 33 ГПК України обов'язок
доказування покладено на сторони.

Враховуючи вищевикладені норми
чинного законодавства України, факти,
які викладені державною фінансовою
інспекцією в Запорізькій області в
акті ревізії від 02.11.12
фінансово-господарської діяльності КУ
"Веселівський психоневрологічний
інтернат" за період з 01.09.10 по 01.10.12 та
зазначені в ньому відомості в силу
вимог норм ст. 35 ГПК України, не є
підставою для звільнення сторони від
доказування.

У зв'язку з чим, виявлені контролюючим
органом в ході перевірки обставини не
впливають на умови укладеного між
сторонами договору підряду від 01.12.10 №
14/2131, не можуть його змінювати та не є
підставою для повернення грошових
коштів в сумі 2 532,30 грн., які були
сплачені позивачем саме на виконання
умов цього договору.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України унормовано,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна
в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. При цьому,
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для даного виду, а також усі ті умови,
щодо яких за заявою хоча б однієї із
сторін має бути досягнуто згоди.

Вимогами ст. 180 ГК України також
визначено, що зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 3 вказаної статті, при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

У відповідності до приписів ст. 189 ГК
України, ціна (тариф) у цьому Кодексі є
формою грошового визначення вартості
продукції (робіт, послуг), яку
реалізують суб'єкти господарювання (ч.
1). Ціна є істотною умовою
господарського договору (ч. 2).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 844 ЦК
України, ціна у договорі підряду може
бути визначена у кошторисі. Якщо робота
виконується відповідно до кошторису,
складеного підрядником, кошторис
набирає чинності та стає частиною
договору підряду з моменту
підтвердження його замовником.
Кошторис на виконання робіт може бути
приблизним або твердим. Кошторис є
твердим, якщо інше не встановлено
договором.

Як встановлено судом в ході розгляду
господарської справи № 908/4271/13, у даному
випадку спірні правовідносини між
сторонами виникли на підставі договору
підряду від 01.12.10 № 14/2131, в якому
сторони, керуючись приписами 627 ЦК
України, самостійно погодили та
визначили істотні умови договору, а
саме: предмет, ціну, строк дії договору,
а також порядок виконання вказаного
договору сторонами.

Із змісту спірного договору
підряду вбачається, що з боку позивача
цей договір підписав і скріпив
відтиском печатки в.о. директора КУ
"Веселівський психоневрологічний
інтернат" - Надточий О.С., який діяв на
підставі положення комунальної
установи "Веселівський
психоневрологічний інтернат"
Запорізької обласної ради, а з боку
відповідача - директор ТОВ "Дружба"
Швачка Г.М., що діяла на підставі
статуту ТОВ "Дружба".

Отже, матеріали справи свідчать,
що в.о. директора КУ "Веселівський
психоневрологічний інтернат" Надточий
О.С. з однієї сторони та директор ТОВ
"Дружба" Швачка Г.М. з іншої в межах
наданих їм повноважень самостійно
погодили та визначили істотні умови
спірного договору підряду, а саме:
предмет, ціну, строк дії договору, а
також порядок виконання договору
сторонами.

Як встановлено вище судом, грошові
кошти в загальній сумі 57 660,70 грн. (до
складу яких входить сума в розмірі 2
532,30 грн., що є предметом позову у справі
№ 908/4271/13) були перераховані позивачем
саме на виконання договору підряду від
01.12.10 № 14/2131. Сума робіт в розмірі 57 660,70
грн. визначена сторонами як в п. 2.2.
договору підряду від 01.12.10 № 14/2131, так і
в договірній ціні на капітальний
ремонт житлового будинку № 1 по вул.
Бойко с. Урицькі та акті № 3 приймання
виконаних підрядних робіт від 16.12.10 за
грудень 2010 року (типова форма № КБ-2в).

Докази визнання вказаного вище
договору в установленому
законодавством порядку недійсним в
матеріалах справи відсутні та
представниками сторін та третьої особи
до справи не надавались. Також,
відсутні докази на підтвердження
укладення між сторонами в період дії
спірного договору додаткової угоди до
договору підряду від 01.12.10 № 14/2131 щодо
зміни розміру ціни договору.

Отже, матеріали цієї господарської
справи свідчать, що зобов'язання за
договором підряду від 01.12.10 № 14/2131 з
виконання підрядних робіт були
виконані відповідачем у повному обсязі
та в обумовлений договором строк.

При цьому, суд визнає безпідставним
посилання позивача на корегувальний
акт приймання виконаних підрядних
робіт за грудень 2010 року на суму 54 128,40
грн. оскільки зазначений корегувальний
акт був складений та підписаний
сторонами 24.10.12, тобто після закінчення
строку дії договору підряду від 01.12.10 №
14/2131 та після прийняття позивачем
виконаних робіт за актом № 3 приймання
виконаних підрядних робіт від 16.12.10 за
грудень 2010 року (типова форма № КБ-2в).

В ході розгляду цієї справи по суті
спору судом прийнято до уваги та
обставина, що ані позивачем, ані
відповідачем, ані третьою особою не
було повідомлено господарський суд про
наявність та до матеріалів цієї справи
не було надано наприклад
обвинувального вироку суду у
кримінальному провадженні (що набрав
законної сили) стосовно умисного
завищення керівниками позивача та
відповідача виконаних підрядних робіт
за наведеним вище договором. І вказане,
на підставі ст. 35 ГПК України, не
потребує доказуванню.

Отже, враховуючи вищевикладені
обставини справи, суд дійшов висновку,
що позивачем не доведено факту
безпідставного набуття відповідачем
грошових коштів в сумі 2 532,30 грн.

У зв'язку з чим, у задоволенні позову
судом відмовляється.

Відповідно до ст. 49 ГПК
України, судовий збір в розмірі 1 720,50
грн. покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 21, 42,, 43, 45, 22, 27, 33, 34, 49, 69, 82, 821, 84, 85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 17.03.14.

Суддя
В.Л. Корсун