ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.
Справа № 914/655/13-г

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Хабіб М.І.

суддів
Зварич О.В.

Юрченко Я.О.

при секретарі судового засідання
Бараняк Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора м. Львова в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради та Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, вих. № 20/13-931вих-14
від 13.02.14р.

на рішення господарського суду
Львівської області від 26.03.2013р.

у справі № 914/655/13-г

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, с. Заболоття Сокальського
району

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м. Львів

про визнання недійсним договору оренди

за зустрічним позовом: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м. Львів

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, с. Заболоття
Сокальського району

за участю третьої особи - 1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, - Львівської міської ради,
м.Львів

за участю третьої особи - 2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, -: Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, м.Львів

про визнання права власності на об'єкт
нерухомого майна,

За участю :

прокурора: Макогон Ю.І.- прокурор
відділу (посвідчення №020325 від 24.10.12р.);

представників:

позивача: ОСОБА_4 - представник ( договір
про надання правової допомоги);

відповідача: ОСОБА_5 - представник
(довіреність в матеріалах справи);.

третьої особи -1: Шевченко М.І-
представник(довіреність в матеріалах
справи);

третьої особи -2 : не з'явився (належно
повідомлена).

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернулась до
господарського суду Львівської
області з позовом до ФОП ОСОБА_3 про
визнання недійсним Договору оренди б/н
від 03.01.2012 р. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що за договором
відповідач передав в оренду нежитлове
приміщення площею 39,9 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Будь-які документи на підтвердження
права власності чи права
розпорядження об'єктом оренди у
відповідача відсутні. Відтак, позивач
вважає, що відповідач не мав
повноважень (цивільної дієздатності)
на передачу даного приміщення в оренду,
тому просить визнати договір оренди
недійсним на підставі ст. 203 та ст. 215 ЦК
України.

Відповідач подав зустрічний позов про
визнання права власності на об'єкт
нерухомого майна, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, літ.Б-1.

Вимоги за зустрічним позовом
обґрунтовані тим, що згідно з договором
оренди земельної ділянки від 19.04.2004р.,
від 20.03.2009р. та додатковою угодою до
договору Львівська міська рада надала
йому в оренду земельну ділянку
терміном до 15.12.2013р. для встановлення
нежитлового приміщення та його
обслуговування Сихівською РА м. Львова
був виданий дозвіл №168, на підставі
якого відповідач за власні кошти
спорудив дану будівлю. Відтак,
посилаючись на ст.ст. 316,317, 319,328 та 392 ЦК
України відповідач просить визнати за
ним право власності на об'єкт
нерухомого майна..

Ухвалою від 27.02.2013 р. суд першої
інстанції прийняв зустрічну позовну
заяву до спільного розгляду із
первісним позовом.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 26.03.2013р. у справі
№ 914/655/13-г (суддя Ділай У.І.) в
задоволенні первісного позову
відмовлено. Зустрічний позов
задоволено.

Визнано за фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 право власності на нежитлове
приміщення, позначене літерою "Б-1",
загальною площею 39,9 кв.м., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване положеннями ст.ст. 15, 16, 316, 317,
319, 321, 328, 331, 392, 761 ЦК України.

При вирішенні спорів за первісним та
зустрічним позовами місцевий суд
виходив з того, що відповідачу була
надана в оренду земельна ділянка на
АДРЕСА_2, на якій було споруджено
господарським способом торгівельний
павільйон, який відповідає технічним
та санітарним нормам. 28.01.2013 р.
відповідачу видано технічний паспорт
на цю будівлю. На експлуатацію
приміщень по АДРЕСА_2 виданий дозвіл №
1365/01 від 22.05.2009 р. Відтак, місцевий суд
дійшов висновку, що відповідачем
належними та допустимими доказами
доведено факт набуття ним права
власності на спірну будівлю, що договір
оренди нежитлових приміщень б/н від
03.01.2012 р., укладений з позивачем,
відповідає всім вимогам чинного
законодавства України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
заступник прокурора м. Львова оскаржив
рішення суду, подавши апеляційну
скаргу в інтересах держави в особі
Львівської міської ради та Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області, в якій
просить скасувати рішення, прийняти
нове, яким відмовити в первісному та
зустрічному позовах. Вимоги
обґрунтовані тим, що нежитлова будівля,
позначена літерою "Б-1", загальною
площею 39,9 кв.м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_2, є самочинним
будівництвом, оскільки збудована на
земельній ділянці., яка надавалась
міською радою для встановлення та
обслуговування павільйону, а не для
будівництва нерухомого майна. Крім
того, прокурор вказує на те, зокрема, що
в порушення вимог ст. 39 ЗУ « Про
регулювання містобудівної діяльності»
будівля не прийнята в експлуатацію.

На думку прокурора, при вирішенні
даного спору слід було керуватися
нормами ст. 376 ЦК, яка регулює самочинне
будівництво, згідно з якою право
власності на самочинну збудовану
будівлю може бути визнане лише за
умови надання земельної ділянки під
уже збудовану будівлю та відсутності
заперечень з боку власника земельної
ділянки. Однак, Львівсько міська рада
не була залучена до розгляду спору,
згоди на визнання за відповідачем
права наявності не надавала.

В судовому засіданні 01.04.2014р. прокурор
та представник міської ради
підтримали апеляційну скаргу, просили
рішення місцевого суду скасувати,
прийняти нове, яким в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Позивач та відповідач відзиви на
апеляційну скаргу не подали,
представник позивача підтримав доводи
, викладені у первісному позові,
представник відповідача просив
рішення місцевого суду залишити без
змін.

Третя особа-2 відзиву на позов не
подала, явки свого представника в
судове засідання не забезпечила., хоча
про дату, час та місце розгляду справи
була повідомлена належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, Львівський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Згідно з ухвалою 10-ї сесії 4-го
скликання Львівської міської ради від
26.02.2004р. № 1138 вирішено надати суб'єктам
підприємницької діяльності в
короткострокову оренду земельні
ділянки для встановлення та
обслуговування малих архітектурних
форм. Зокрема, вирішено надати в оренду
ПП ОСОБА_7 земельну ділянку площею 56
кв.м. по АДРЕСА_2.

На підставі названої ухвали 19.04.2004 р.
Львівською міською радою
(орендодавець) та ФОП ОСОБА_7 (орендар)
укладено договір оренди земельної
ділянки, зареєстрований за № С-101, за
умовами якого орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
володіння і користування земельну
ділянку площею 0,0056 га, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2. Земельна ділянка
передається в оренду терміном на 5
років (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору земельна
ділянка передана в оренду для
обслуговування павільйону .

На встановлення торгівельного
павільйону і виконання робіт з
благоустрою на АДРЕСА_2 Сихівською РА
виданий дозвіл № 168 від 21.09.2004р., згідно
з яким термін виконання робіт
встановлено з 22.09.2004р. по 22.10.2004р. ( а.с.
44).

На замовлення ПП ОСОБА_7 в 2006році ПП
"Універсал проект" (ліцензія: Серія АБ №
104467 від 04.05.2005 р.) був розроблений
Проект встановлення торгового
павільйону ПП п. ОСОБА_7 на АДРЕСА_2. Цей
проект ніким не погоджувався ( а.с.31-43).

Відповідно до свідоцтва про зміну
імені №НОМЕР_3від 15.08.2007р. ОСОБА_7
змінила ім'я на ОСОБА_3( а.с.72).

20.03.2009 р. Львівською міською радою та
ФОП ОСОБА_3 укладено новий договір
оренди земельної ділянки, площею 0,0056
га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
зареєстрований за № С-1352( а.с.28-29). За
умовами цього договору земельна
ділянка передається в оренду терміном
на 3 роки - до 18.12.2011р..Відповідно до п. 1
та п.15 Договору земельна ділянка
передана в оренду для обслуговування
малої архітектурної форми.

Додатковою угодою від 09.04.2012р. до
договору оренди від 20.03.2009р. сторони
встановили термін дії договору до
15.12.2013р.

Водночас, матеріалами справи
підтверджено, що на орендованій
земельній ділянці відповідачем
збудоване нерухоме майно - капітальна
споруда на фундаменті, її площа 39,9кв.м.
Так, згідно з технічним висновком (а.с.
46-51), наданим експертом Кархутом Ігорем
Івановичем (ліцензія сер. АВ № 591153 від
10.08.2010р. (чинна по 16.08.2016р.),
кваліфікаційний сертифікат сер. АЕ №
000546 від 31.07.2012р) будівля павільйону є
капітальною спорудою з нормативним
терміном експлуатації 40 років.,
фундаменти будівлі бетонні монолітні
стрічкові з шириною підошви 0,3м ( п.4, п.9
загальних висновків).

03.01.2012 р. ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та
ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладений договір
оренди нежитлових приміщень, за
умовами якого орендодавець передає, а
орендар приймає у тимчасове платне
володіння і користування нежитлове
приміщення площею 39,9 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Договір вступає в силу з моменту
підписання акта здачі приймання
об'єкта оренди і діє до 03.03.2013 р.

Факт передачі приміщення в оренду
підтверджується Актом прийому -
передачі нежитлового приміщення від
03.01.2012 р.

Згідно з технічним паспортом на
будівлю літ "Б-1", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, виготовленим 28.01.2013р.
Обласним комунальним підприємством
Львівської обласної ради "Бюро
технічної експлуатації та експертної
оцінки", фундамент будівлі - бетон,
загальна площа будівлі 39,9 кв.м.,
призначення будівлі - перукарня ,
дійсна вартість - 22918грн.

Дослідивши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав.

Згідно із ст.28 ЗУ "Про регулювання
містобудівної діяльності" від 17.02.2011р.
№3038-VI тимчасова споруда торговельного,
побутового, соціально-культурного чи
іншого призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення.

Згідно зі статтею 181 ЦК України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Аналогічні положення щодо нерухомого
майна передбачені ст. 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004 № 1952-IV.

Матеріалами справи підтверджено, що
для встановлення та обслуговування
тимчасової споруди - торгового
павільйону відповідачу була надана в
оренду земельна ділянка площею 0,0056 га,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Проте, на орендованій земельній
ділянці відповідач збудував нерухоме
майно - капітальну споруду площею 39,9
кв.м на фундаменті. При цьому, як
вбачається з матеріалів справи, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю не видавав відповідачу жодних
дозвільних документів, передбачених
ст. 34 ЗУ "Про регулювання містобудівної
діяльності", на виконання будівельних
робіт з будівництва нерухомого майна.

Дозвіл № 168 від 21.09.2004р. не може братися
до уваги, оскільки він був виданий не
органом державного
архітектурно-будівельного контролю, а
виданий Сихівською районною
адміністрацією м. Львова. Крім того, він
виданий на встановлення тимчасової
споруди - торгівельного павільйону, а
не на виконання будівельних робіт з
будівництва нерухомого майна -
капітальної споруди.

В силу ч.1.ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з доводами прокурора, що
збудована відповідачем будівля є
самочинним будівництвом, оскільки вона
збудована на земельній ділянці, яка не
була відведена для цієї мети та без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи.

Відтак, до даних правовідносин
належить застосовувати положення
частин 2 -4 ст. 376 ЦК України, які не
застосовані місцевим судом.

Згідно з ч 2 ст. 376 ЦК особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Водночас, частиною 3 ст. 376 ЦК України
передбачено, що право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Однак, відповідачу не надана земельна
ділянка у встановленому порядку під
уже збудоване нерухоме майно.

За нормами частини 4 ст.376 ЦК України
якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Львівська міська рада не була залучена
місцевим до участі у справі при
розгляді спору, вона залучена до
участі у справі апеляційним судом. В
судовому засіданні апеляційного суду
представник міської ради заперечує
проти визнання за відповідачем права
власності на самочинно збудовану
будівлю.

За таких обставин правові підстави для
визнання за відповідачем права
власності на нерухоме майно відсутні.

Поряд з тим, за договором оренди від
03.01.2012 р. відповідач передав в оренду
позивачу нерухоме майно - нежитлове
приміщення площею 39,9 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Статтею 761ЦК України встановлено, що
право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно із ст. 39 ЗУ "Про регулювання
містобудівної діяльності" прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до I - III категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, а об'єктів, що належать
до IV і V категорій складності,
здійснюється на підставі акта
готовності об'єкта до експлуатації
шляхом видачі органами державного
архітектурно-будівельного контролю
сертифіката у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні норми прописано у Постанові
Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р.
N 461, якою затверджено Порядок прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів.

Доказів прийняття нежитлового
приміщення в експлуатацію суду не
подано, як і не подано доказів
звернення відповідача до відповідних
органів щодо прийняття цієї будівлі в
експлуатацію чи відмови у її прийнятті.

Згідно із ст. 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" право
власності на нерухоме майно підлягає
обов'язковій державній реєстрації.

Збудоване відповідачем нерухоме майно
- нежитлове приміщення площею 39,9 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, не
прийняте до експлуатації у
відповідності до вимог ст.39 ЗУ "Про
регулювання містобудівної діяльності",
право власності на це приміщення за
відповідачем не зареєстроване.

Отже, у відповідача не виникло право
власності чи інше майнове право на
нерухоме майно, яке було передане в
оренду позивачу.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з доводами позивача та
вважає, що відповідач не мав
повноважень (цивільної дієздатності)
на передачу даного приміщення в оренду
і при укладенні договору оренди
нерухомого майна не дотримані вимоги
ч.2 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до частини 1.ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

На підставі викладеного апеляційний
суд вважає помилковими висновки
місцевого суду про те, що відповідач
належними та допустимими доказами
довів факт набуття ним права власності
на спірну будівлю, а також, що договір
оренди від 03.01.2012р. відповідає вимогам
чинного законодавства

Водночас, апеляційний суд вважає
необґрунтованою вимогу прокурора,
викладену у прохальній частині
апеляційної скарги, щодо прийняття
апеляційним судом нового рішення в
частині первісного позову, а саме про
відмову в його задоволенні.

Відповідно до ст.32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний
суд дійшов висновку, що місцевий
господарський суд не повно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, неправильно застосував норми
матеріального права та дійшов
помилкового висновку про відмову в
задоволенні первісного позову та про
задоволення зустрічного позову.
Відтак, рішення місцевого суду
належить скасувати, прийняти нове, яким
первісний позов задоволити, а в
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
судовий збір покладається на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити
частково.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 26.03.2013р. у справі
№ 914/655/13-г скасувати, прийняти нове,
яким первісний позов задоволити.
Визнати недійсним договір оренди
нежитлового приміщення б/н від 03.01.2012р.,
укладений фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 та. фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, ідент. № НОМЕР_1,
місцезнаходження: 79000, АДРЕСА_1, на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, ідент. № НОМЕР_2,
місцезнаходження : 80047, Львівська
область, Сокальський район, с.
Заболоття - 1147грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову
відмовити.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, ідент. № НОМЕР_1,
місцезнаходження: 79000, АДРЕСА_1, в доход
держаного бюджету 1522, 50грн. (609,00 + 913.50)
судового збору за розгляд апеляційної
скарги.

4. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 02.04.2014р.

Головуючий-суддя
Хабіб М.І.

суддя
Зварич О.В.

суддя
Юрченко
Я.О.