м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомЛуганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідівДо Третя
особаПриватного вищого навчального
закладу «Міжнародний медичний коледж»
ОСОБА_1Простягнення 4 800, 00 грн.
Суддя Борисенко І.І.
Від позивача Зінкевич Д.В. - за дов.
Від відповідача Чернишов В.І. - за дов.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача на користь
Державного бюджету в особі Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
безпідставно отриману суму за
Договором №6у/2010 від 01.09.2010р. за
навчання ОСОБА_1 в розмірі 4 000, 00 грн. та
штраф у розмірі 20% від безпідставно
отриманої суми в розмірі 800, 00 грн.
03.12.2013р. через відділ діловодства суду
Відповідач подав письмові заперечення
на позовну заяву, в яких просив в
задоволенні позову відмовити.
За клопотанням Позивача, з метою
забезпечення повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи, спір у
даній справі вирішено у строк у
відповідності п.3 ст.69 ГПК України.
Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
01 вересня 2010 року між Луганським
обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів (надалі -
Позивач) та Приватним вищим навчальним
закладом «Міжнародний медичний
коледж» (надалі - Відповідач) було
укладено договір №6у/2010 про навчання
ОСОБА_1 (надалі - третя особа).
Відповідно до п. 2.1. та 2.2. Договору,
Відповідач гарантував надання
освітньої освіти студенту за обраною
спеціальністю на рівні державних
стандартів освіти. Зобов'язувався
проводити навчання згідно з вимогами
Законів України «Про освіту», «Про вищу
освіту», Указу Президента України «Про
заходи щодо реформування системи
підготовки спеціалістів та
працевлаштуванню випускників вищих
навчальних закладів» №77/96 від 23.01.1996р.
та іншими законодавчими актами України
Згідно з п. 1.2. Договору, навчальний
заклад (Позивач) забезпечує
організацію навчального процесу для
підготовки фахівця з визначеної п. 1.1.
Договору спеціальністю (медична
сестра-масажист) з 01.09.2010р. по 30.06.2013
Пунктом 1.3., період навчання відповідно
до навчальної програми складає 6
семестрів з 01.06.2010р. по 30.06.2013р., з яких
Позивач відповідно до умов цього
Договору сплачує вартість навчання
Судом встановлено, що Відповідно до
Акту про надання та отримання освітніх
послуг від 26.11.2012р. за №6у/2010 Позивач та
Відповідач зазначили, що на підставі
Договору, Відповідачем у відповідності
до графіка навчального плану, надані
освітні послуги за вересень, жовтень
2012р. ОСОБА_1, студентці ІІІ курсу денної
форми навчання, за спеціальністю
«Медична сестра-масажист». Сума оплати
сплаченої Позивачем за навчання
вересень, жовтень складає 2 000, 00 грн.
Вказана оплата Позивачем за навчання
підтверджується платіжним дорученням
№1138 від 26.11.2012р.
Відповідно до Акту про надання та
отримання освітніх послуг від 06.12.2012р.
за №6у/2010 Позивач та Відповідач
зазначили, що на підставі Договору,
Відповідачем у відповідності до
графіка навчального плану, надані
освітні послуги за листопад, грудень
2012р. ОСОБА_1, студентці ІІІ курсу денної
форми навчання, за спеціальністю
«Медична сестра-масажист». Сума оплати
сплаченої Позивачем за навчання
листопад, грудень складає 2 000, 00 грн.
Вказана оплата Позивачем за навчання
підтверджується платіжним дорученням
№1228 від 07.12.2012р.
Однак, Позивач стверджує, що
Відповідачу було анульовано ліцензію
щодо надання освітніх послуг, а відтак
навчальний заклад не мав права
надавати освітні послуги та ним було
порушено п. 2.1. Договору щодо надання
освітніх послуг на рівні державних
Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 3 Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» єдиним
документом дозвільного характеру, який
дає право зайняття певним видом
господарської діяльності, що
відповідно до законодавства підлягає
обмеженню, є ліцензія.
Згідно зі ст. 28 Закону України «Про вищу
освіту» освітня діяльність на
території України здійснюється вищими
навчальними закладами на підставі
ліцензій, які видаються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Судом встановлено, що у 2012-2013 (у період
навчання ОСОБА_1) навчальному році
згідно з договорами державних фондів
соціального захисту та фізичними
особами, Відповідач надав освітні
По факту наданих послуг студенти, в
тому числі і третя особа по справі,
пройшли повний курс навчання, були
підготовлені до державних
кваліфікаційно-професійних іспитів та
отримали документи про освіту
Навчання проводилось за діючою
ліцензією, серія АВ № 393631, виданою
Головним Управлінням освіти і науки
Київської міської державної
адміністрації та згідно навчальних
планів, затверджених МОН України.
Тому, твердження Позивача про те, що
Відповідачу було анульовано ліцензію,
серії АГ за № 582875 (строк дії
встановлено на пів року, а саме: з
23.02.2012р. по 01.07.2012р.), щодо надання
освітніх послуг та останній не мав
право надавати освітні послуги не
приймаються судом, оскільки судом
встановлено, що на час укладання
спірного трьохстороннього Договору,
між Позивачем, Відповідачем та третьою
особою діяла інша ліцензія, а саме:
ліцензія, серія АВ № 393631, за якою і
надавались освітні послуги третій
Крім того, суду доведено, що на час
укладання спірного договору між
сторонами та третьою особою, взагалі не
існувало ліцензії, серії АГ за № 582875,
тому що вона була видана Відповідачу
тільки 29.02.2012р., строком дії до 01.07.2012р.,
тобто після одного року і двох місяців,
як було укладено спірний договір.
Натомість ліцензія, серії АВ №393631 була
видана Відповідачу 05.03.2008р., строком дії
до 29.02.2014р., відповідно до якої і
існували відносини між Відповідачем,
Позивачем та третьою особою.
Також, матеріалами справи
(відповідними актами про надання та
отримання освітніх послуг)
підтверджується факт надання
Відповідачем освітніх послуг ОСОБА_1 та
отримання останньою освітніх послуг.
Претензій щодо невиконання обов'язків,
відповідно до умов Договору від ОСОБА_1
Відповідачу та Позивачу не надходило.
Щодо переведення ОСОБА_1 до Приватного
вищого навчального закладу
«Міжнародний коледж Святого Луки», суд
Таке переведення не відбулось за
самостійним рішенням Відповідача, а з
дозволу Міністерства освіти і науки,
молоді та спорту України, відповідно до
якого Міністерство, враховуючи
клопотання Відповідача від 27.02.2013р. №01,
не заперечило, як виняток, проти
переведення студентів, в тому числі і
ОСОБА_1, спеціальності 5.12010102
«Сестринська справа» ПВНЗ
«Міжнародний медичний коледж» на
навчання до ПВНЗ «Міжнародний коледж
Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.
Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
В порушення ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
Позивачем не доведено у спосіб
встановлений ст. 34 цього ж Кодексу
законних підстав для задоволення
позовних вимог. Доводи, викладені у
його позовній заяві спростовані
доданими до позову документами та
поясненнями Відповідача, а тому суд не
знаходить підстав для задоволення
Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -
В позові відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального
кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.03.2014р.

Суддя
І.І.Борисенко