м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2744/14 19.03.14

Суддя Господарського суду міста Києва
Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання
Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом Державного підприємства
"Український державний центр по
експлуатації спеціалізованих вагонів"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прем'єр Лізинг"

про стягнення 198 999 792,06 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Діжечко О.Ю. -
юрисконсульт, Олексенко Г.О. - заступник
директора

від відповідача: Лоєнко К.Ю. -
юрисконсульт

З метою усунення суперечностей у
доводах та доказах сторін, у судовому
засіданні з 14.03.2014 по 19.03.2014, згідно
вимог ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву, без винесення процесуального
документа суду, за наслідком якого було
складено протокол відповідно до вимог
ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Державне
підприємство "Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів" звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовними вимогами
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прем'єр Лізинг" про
стягнення авансового платежу в сумі 103
485 000 грн., 12 процентів річних у сумі
10 012 892,06 грн., пені в сумі 35 801 900 грн.
та штрафу в сумі 48 293 000 грн. відповідно
до договору фінансового лізингу від
28.08.2012 № 656П-ЦВСВ(зеф-12.1005)ю.

Сторін було належним чином повідомлено
про час та місце проведення судового
засідання, тому судом з урахуванням
вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені
всі необхідні умови для вирішення
спору на принципах змагальності,
рівності учасників процесу перед
законом.

Позивач стверджує, що його права
порушені, а тому наполягає на заявлених
позовних вимогах.

Відповідач надав суду відзив на
позовну заяву, в якому зазначив про
відсутність правових підстав для
задоволення позову та просив суд у
задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, виходячи з
фактів, встановлених у процесі
розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, заслухавши
пояснення позивача та заперечення
відповідача, суд встановив:

До прийняття рішення у справі, позивач
використовуючи своє право передбачене
статтею 22 ГПК України надав заяву про
збільшення розміру позовних вимог.
Судом прийнято до уваги, що згідно
пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.11.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що
стаття 22 ГПК України передбачає право
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
можуть бути реалізовані до прийняття
рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням
розміру позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК України ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. Позивач
збільшив розмір пені на 1 407 000 грн.,
матеріали справи підтверджують, що
фактично відбулося збільшення розміру
позовних вимог, що відповідає вимогам
ГПК України, у зв'язку з чим, ціна позову
по даній справі дорівнює 198 999 792,06 грн. і
складається із:

· суми авансового платежу в
розмірі 103 485 000 грн.;

· 12 процентів річних у сумі 10 012 892,06
грн.;

· пені в сумі 37 208 900 грн.;

· штрафу в сумі 48 293 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 28.08.2012 між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Прем'єр Лізинг", далі
Лізингодавець, та Державним
підприємством "Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів", далі Лізингоодержувач,
укладений договір фінансового лізингу
№ 656П-ЦВСВ(зеф-12.1005)ю, далі Договір,
відповідно до предмету якого (п. 2.2
Договору) Лізингодавець зобов'язується
передати Лізингоодержувачу в
тимчасове платне володіння і
користування на умовах, передбачених
цим договором предмет лізингу
"напіввагони, придатні для
експлуатації на залізницях колії 1 520 мм
і мають можливість виходу на колії 1 435
мм" у кількості 3000 одиниць, що не був в
експлуатації, побудови 2012-2013 років,
відповідає встановленим
Лізингоодержувачем технічним вимогам,
визначеним у Додатку № 2 до Договору.

Згідно графіку поставки
узгодженої партії предмета лізингу
строк поставки 430 одиниць на піввагонів
лютий-жовтень 2013 року, а узгодженої
партії 1000 одиниць листопад-грудень 2013
року (Додаток № 3 до Договору в редакції
Додаткової угоди № 8 від 28.05.2013 до
Договору).

Пунктом 2.10 Договору передбачено,
що сторони підтверджують, що
відповідно до ст. 628 ЦК України договір
є змішаним, та регулює між
Лізингодавцем та Лізингоодержувачем
лізингові правовідносини та
правовідносини з переходу права
власності щодо предмету лізингу. В разі
повного та належного виконання
Лізингоодержувачем своїх обов'язків
відповідно до умов договору,
Лізингодавець приймає на себе
зобов'язання передати
Лізингоодержувачу предмет лізингу у
власність за відповідним актом.

Вартість предмета лізингу за
Договором складає 1 971 500 000 грн. у т.ч.
ПДВ. (п. 3.1 Договору в редакції
Додаткової угоди № 8 від 28.05.2013 до
Договору). Пунктами 3.3, 3.4 Договору
передбачено, що загальна сума договору
на момент укладання Договору
визначається виходячи з Базового
графіку лізингових платежів та складає
2 705 966 477,02 грн. з ПДВ. Авансовий платіж
становить 15 % від узгодженої партії
предмету лізингу.

Пунктом 4.7 Договору передбачено,
що дата приймання-передачі предмета
лізингу в лізинг співпадає з датою
приймання-передачі предмета лізингу за
Договором купівлі-продажу між
Лізингодавцем та Продавцем.

Продавець та Лізингодавець
несуть перед Лізингоодержувачем
солідарну відповідальність за
зобов'язаннями щодо поставки предмета
лізингу (п. 6.2 Договору).

Договір набуває чинності з
моменту його підписання сторонами і
діє до виконання сторонами всіх
зобов'язань, передбачених договором (п.
13.1 Договору).

Згідно п. 3.14 Договору зобов'язання
за цим Договором вважаються виконаними
Лізингоодержувачем тільки після
сплати всіх платежів, встановлених
умовами Договору. Пунктом 3.13 Договору
передбачено, що Лізингоодержувач
здійснює лізингові платежі не залежно
від фактичного користування предметом
лізингу, крім випадків, які визначені п.
3.11 Договору (випадки пов'язані з
несправністю предмету лізингу, які не
стосуються від факту поставки).

Позивач стверджує, що на
виконання умов Договору здійснив
оплату авансового платежу у розмірі 15 %
від вартості партії, що поставляється
за період лютий-жовтень 2013 року в
кількості 1430 одиниць відповідно до
графіку поставки предмета лізингу, що
складає 142 650 000 грн. Але відповідач
поставив лише 373 напіввагона, тому
станом на 19.02.2014 недопоставлено 1057
напіввагона на суму авансового платежу
в розмірі 103 485 000 грн., яку
позивач і намагається стягнути.

З посиланням на п. 3.5 Договору в якому
зазначено, що у разі непоставки
(непередачі в лізинг) Лізингодавцем
партії предмету лізингу у визначений
термін, він, на письмову вимогу
Лізингоодержувача, повинен повернути
отриманий аванс та сплатити відсотки
за користування коштами з розрахунку 12
% річних від отриманої суми авансу за
час фактичного користування грошовими
коштами Лізингоодержувача, тому
позивач намагається стягнути з
відповідача 12 % річних від отриманої
суми авансу в розмірі 10 012 892,06
грн. за період з 07.02.2013 по 19.02.2014.

Оскільки позивач є державним
комерційним підприємством, заснованим
на державній власності, належить до
сфери управління Міністерства
інфраструктури України та
підпорядковане Державній
адміністрації залізничного транспорту
України, то Державне підприємство
"Український державний центр по
експлуатації спеціалізованих вагонів"
керуючись ст. 231 ГК України просить суд
стягнути з відповідача додатково пеню
у розмірі 0,1 % недопоставлених вагонів у
розмірі 37 208 900 грн. та 7% штрафу в сумі 48
293 000 грн.

Судом дана належна правова оцінка
правовідносинам сторін, та досліджено
правову норму, яку потрібно
застосовувати у спірних відносинах. За
своєю правовою природою між сторонами
укладено договір непрямого
фінансового лізингу.

Статтею 806 ЦК України визначено,
що за договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ГК України
лізинг - це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про
фінансовий лізинг", далі Закон, за
договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Особливістю договірних
правовідносин, пов'язаних з укладенням
договору непрямого фінансового
лізингу є складність, яка полягає в
укладенні відповідачем двох договорів
- договору поставки (купівлі-продажу) та
договору фінансового лізингу. Умовами
даного Договору також передбачено
права та обов'язки постачальника
(продавця), що є особливістю лізингових
правовідносин.

Якщо відповідно до договору непрямого
лізингу вибір продавця (постачальника)
предмета договору лізингу був
здійснений лізингоодержувачем,
продавець (постачальник) несе
відповідальність перед
лізингоодержувачем за порушення
зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
договору лізингу, його доставки,
заміни, безоплатного усунення
недоліків, монтажу та запуску в
експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця
(постачальника) предмета договору
лізингу був здійснений лізингодавцем,
продавець (постачальник) та
лізингодавець несуть перед
лізингоодержувачем солідарну
відповідальність за зобов'язанням щодо
продажу (поставки) предмета договору
лізингу (ч. 1 ст. 808 ЦК України).

Принцип звільнення Лізингодавця від
відповідальності закріплений у
положеннях "Конвенції УНІДРУА про
міжнародний фінансовий лізинг" від
28.05.1998, далі Конвенція. Згідно ч. 1(а) ст. 8
Конвенції якщо інше не передбачене
цією Конвенцією або не встановлене в
договорі лізингу, то лізингодавець не
бере на себе жодних зобов'язань перед
лізингоодержувачем щодо обладнання,
крім випадків, коли лізингоодержувач
зазнав збитків через покладання на
досвід і думку лізингодавця та через
втручання лізингодавця у вибір
постачальника або технічних вимог
обладнання. Частиною 1 ст. 10 Конвенції
передбачено, що обов'язки
постачальника за договором поставки
також стосуються лізингоодержувача, як
це було б, якби лізингоодержувач був
стороною цього договору і якби
обладнання необхідно було постачати
безпосередньо лізингоодержувачеві.
Однак постачальник не несе
відповідальності перед лізингодавцем
та лізингоодержувачем за один і той
самий збиток.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Конвенції
лізингоодержувач не може висунути
жодної іншої претензії до лізингодавця
щодо непоставки обладнання, поставки
його із затримкою або поставки
обладнання, яке не відповідає договору
поставки, за винятком того, наскільки
це є результатом дії чи бездіяльності
лізингодавця.

Таким чином, якщо через обставини, що
викликали прострочення, Лізингодавець
не відповідає, то свої вимоги
Лізингоодержувач пред'являє до
продавця, згідно ст. 808 ЦК України.

Частиною 1 ст. 7 Закону передбачено, що
лізингоодержувач має право
відмовитися від договору лізингу в
односторонньому порядку, письмово
повідомивши про це лізингодавця, у разі
якщо прострочення передачі предмета
лізингу становить більше 30 днів, за
умови, що договором лізингу не
передбачено іншого строку.
Лізингоодержувач має право вимагати
відшкодування збитків, у тому числі
повернення платежів, що були сплачені
лізингодавцю до такої відмови.

Відповідно до п. 14.5 Договору
Лізингоодержувач має право
відмовитися від Договору лізингу в
односторонньому порядку, письмово
повідомивши про це Лізингодавця, у разі
якщо прострочення передачі предмета
лізингу становить більше 30 календарних
днів.

Лізингоодержувач має право, зокрема,
вимагати розірвання договору лізингу
або відмовитися від нього у
передбачених законом та договором
лізингу випадках (ч. 1 ст. 11 Закону).
Однак, позивач з такою вимогою до
відповідача не звертався.

В силу статті 526 ЦК України та частини
першої ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судом встановлено, що позивачем
на користь відповідача в рахунок
попередньої оплати було сплачено 142 650
000 грн., відповідачем було виконано
обов'язок з передачі позивачу у лізинг
партії предмета лізингу загальною
вартістю 261 100 000 грн., отже, розмір
проведеної позивачем попередньої
оплати не перевищує вартості фактично
переданого за Договором товару.

Державне підприємство
"Український державний центр по
експлуатації спеціалізованих вагонів"
не зверталося до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Прем'єр
Лізинг" з вимогою про розірвання
Договору, у відповідності до п. 14.5
Договору. Відповідно до правових норм
Закону України "Про фінансовий лізинг"
Лізингоодержувач має право вимагати
повернення авансового платежу,
відшкодування збитків лише після
розірвання Договору. Лізингоожержувач
не має права відповідно до Закону
вимагати повернення авансового
платежу, тому що спеціальний закон не
передбачає і не надає такого права
Лізингоодержувачу без розірвання
Договору.

Позивачем не доведені підстави за
законом для можливості повернення
авансового платежу в розмірі 103 485 000
грн., оскільки останній не має права на
повернення авансового платежу
відповідно до договору фінансового
лізингу та не має права вимагати
відшкодування збитків (штрафу, пені)
без розірвання Договору. Доводи
позивача про необхідність
застосування передбачених п. 3.5
Договору наслідків у вигляді
повернення отриманого авансу на сплати
відсотків за користування коштами
суперечить вимогам Закону України "Про
фінансовий лізинг".

За таких обставин у задоволенні
позову Державного підприємства
"Український державний центр по
експлуатації спеціалізованих вагонів"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прем'єр Лізинг" в
частині стягнення авансового платежу в
сумі 103 485 000 грн. та 12 процентів річних у
сумі 10 012 892,06 грн. слід відмовити, як
необґрунтовано заявлених.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Крім того, правова відповідальність
наступає лише при наявності складу
цивільно-правового правопорушення
(майнова шкода, протиправність
поведінки, вина, причинний зв'язок між
збитками та протиправною поведінкою).
Тільки сукупність даних умов дає
підставу для притягнення до
цивільно-правової відповідальності.

Оскільки під час судового
розгляду не підтвердились доводи
позивача щодо зобов'язання відповідача
повернути отриманий аванс, то підстави
для застосування відповідальності у
вигляді штрафу та пені відсутні,
оскільки стягнення цивільно-правова
відповідальність у вигляді стягнення
штрафних санкцій, відбувається тільки
після розірвання договору фінансового
лізингу відповідно до правових норм
Закону та відповідно до умов Договору.

Тому у задоволенні позову
Державного підприємства "Український
державний центр по експлуатації
спеціалізованих вагонів" до Товариства
з обмеженою відповідальністю "Прем'єр
Лізинг" в частині стягнення пені в сумі
37 208 900 грн. та штрафу в сумі 48 293 000 грн.
також слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача у справі -
Державне підприємство "Український
державний центр по експлуатації
спеціалізованих вагонів", згідно вимог
ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося
19.03.2014 року, згідно частини 2 статті 85
ГПК України було проголошено
скорочений текст рішення, а саме його
вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1, 7 Закону України "Про фінансовий
лізинг", ст.ст. 526, 614, 806, 808 ЦК України, ст.
ст. 193, 292 ГК України, ст. ст. 42, 43, 22, 33, 34, 43,
44, 49, 82, 84, частиною другою та третьою ст.
85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову
Державного підприємства "Український
державний центр по експлуатації
спеціалізованих вагонів" до Товариства
з обмеженою відповідальністю "Прем'єр
Лізинг" про стягнення авансового
платежу в сумі 103 485 000 грн., 12 процентів
річних у сумі 10 012 892,06 грн., пені в сумі 37
208 900 грн. та штрафу в сумі 48 293 000 грн.
відмовити.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено - 24.03.2013 року

Суддя

Ю.О.Підченко