ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 р. Справа № 909/40/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Кавлак І.П., при
секретарі судового засідання:
Кошилович М.П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства

"Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

вул. Б.Хмельницького, 6, м.
Київ, 01001

до відповідача:Державного міського
підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"

вул. Б.Хмельницького, 59А,
м. Івано-Франківськ, 76007

про стягнення
заборгованості у розмірі 7 672 443 грн. 46
коп., з яких:

6 227 359 грн. 11 коп. -
заборгованість за поставлений
природний газ;

512 123 грн. 10 коп. - пеня; 611 128
грн. 20 коп. - штраф;

288 627 грн. 54 коп. - 3% річних;
33 205 грн. 51 коп. - інфляційні втрати

За участю представників сторін:

від позивача: Демчук О. В. - головний
юрисконсульт відділу
претензійно-позовної роботи

юридичного департаменту,
(довіреність №14-17 від 18.01.13.)

від відповідача:Пукіш Т.Р. -
юрисконсульт юридичного відділу,

(довіреність № 21/28 від
13.01.14)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Державного міського підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго" про
стягнення заборгованості у розмірі 7 672
443 грн. 46 коп., з яких: 6 227 359 грн. 11 коп. -
заборгованість за поставлений
природний газ, 512 123 грн. 10 коп. - пеня, 611
128 грн. 20 коп. - штраф, 288 627 грн. 54 коп. - 3%
річних, 33 205 грн. 51 коп. - інфляційні
втрати.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 13.01.14
порушено провадження у справі та
призначено справу до розгляду на 28.01.14.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 28.01.14
розгляд справи відкладено, в порядку
ст. 77 ГПК України, на 11.02.14.

11.02.14 судове засідання не
відбулося внаслідок перебування судді
Кавлак І.П. на лікарняному; ухвалою
господарського суду
Івано-Франківської області від 17.02.14
розгляд справи призначено на 25.02.14.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 25.02.14
строк розгляду спору продовжено в
порядку ст. 69 ГПК України; розгляд
справи відкладено на 13.03.14.

13.03.14, за участі представників
сторін, в судовому засіданні оголошено
перерву до 26.03.14.

26.03.14 присутнім в судовому
засіданні представником позивача
підтримано позовні вимоги, вважаючи їх
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню з підстав,
викладених у позові.

В обгрунтування позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем умов договору
№ 14/2308/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 року, у зв»язку з чим у
відповідача перед позивачем
утворилася заборгованість в сумі
6 227 359 грн. 11 коп. З
огляду на прострочку виконання
відповідачем грошового зобов»язання
позивачем нараховано 512 123 грн. 10 коп.
пені; 611 128 грн. 20 коп. штрафу; 288 627 грн. 54
коп. 3% річних та 33 205 грн. 51 коп. -
інфляційних втрат. Слід зазначити, що 3%
річних нараховані також за період
невиконання відповідачем рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 25.12.2012р.
у справі № 5010/1422/2012-5/83.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов визнає в
частині основного боргу в сумі 6 227 359
грн. 11 коп.; просить відмовити в позові в
частині стягнення 3 % річних та
інфляційних втрат, свої заперечення
виклав письмово у відзиві на позов
(вх.№ 3906/14 від 12.03.2014р.). Крім того,
відповідач з посиланням на приписи ст.
233 ГК України, ст. 551 ЦК України, ст. 83 ГПК
України, просить суд зменшити на 90 %
розмір нарахованої пені та штрафу. При
цьому зазначає про те, що розмір
нарахованої неустойки значний,
несвоєчасною сплатою боргу збитків
позивачеві не причинено, у відповідача
наявна велика заборгованість
бюджетних організацій за послуги
теплопостачання.

Згідно вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом у нарадчій кімнаті
за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
всебічно та повно з'ясувавши обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши в сукупності всі
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

30 вересня 2011 року між
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" (позивачем,
продавцем) та Державним міським
підприємством
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
(відповідачем, покупцем) укладено
договір №14/2308/11 на купівлю-продаж
природного газу (далі - договір).

Зазначений вище Договір укладено
у письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін,
підписи засвідчено печатками
юридичних осіб, що відповідає приписам
статей 207, 208 ЦК України. Згідно приписів
ст. 204 ЦК України, договір №14/2308/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 є правомірним правочином, так як
іншого (розірвання, припинення,
скасування цього договору) сторонами
суду не представлено.

Пунктом 11.1. договору встановлено,
що цей договір набирає чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування - до їх
повного погашення заборгованості.

Між сторонами також укладено
додаткові угоди: № 1 від 11 жовтня 2011
року, № 2 від 11 січня 2012 року, № 3 від 19
січня 2012 року, № 4 від 27 червня 2012 року,
№ 5 від 03 грудня 2012 року, які підписано
повноважними представниками сторін та
засвідчено печатками юридичних осіб,
зазначені додаткові угоди досліджені
судом.

Пунктом 1.1. договору №14/2308/11 на
купівлю-продаж природного газу
встановлено, що продавець
зобов»язується передати у власність
покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов»язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.

В розділі 3 Договору визначено
порядок та умови передачі газу.

Пунктом 3.3. Договору сторони
погодили, що приймання-передача газу,
переданого продавцем покупцеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу.

Порядок та умови проведення
розрахунків визначені в розділі 6
Договору.

Пунктом 6.1. договору сторони
погодили, що оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.

Позивач свої договірні
зобов»язання виконав належним чином -
на виконання умов договору №14/2308/11 на
купівлю-продаж природного газу
продавець протягом жовтня 2011 року -
грудня 2012 року передав у власність
покупця природний газ на загальну суму
87336773 грн. 96 коп. Даний факт
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами приймання-передачі
природного газу та підтверджується
відповідачем.

Відповідач договірних
зобов'язань належним чином не виконав -
на рахунок позивача грошові кошти в
якості оплати поставленого природного
газу за договором №14/2308/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 перерахував частково в сумі 81109414
грн. 85 коп.; оплати залишку вартості
поставленого природного газу в сумі
6227359 грн. 11 коп. станом на час розгляду
справи відповідачем не здійснено.

Статтею 174 Господарського кодексу
України передбачено, що господарський
договір є підставою виникнення
господарських зобов»язань.

Згідно з ч.ч.1,7 ст.193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

У відповідності до частини 1
статті 509 Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст.629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 655 ЦК України визначено,
що за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов"язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом;
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України,
порушенням зобов`язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно приписів ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності.
Положеннями ч. 2 ст. 193
Господарського кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.
Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Вказаною нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні
доказів сторонами та доведенні їх
переконливості суду.
Відповідачем не подано жодних
документальних доказів, які б
спростовували доводи позивача щодо
неналежного виконання зобов'язань
стосовно оплати за природній газ,
згідно доданих до матеріалів справи
актів приймання-передачі природного
газу.

Заборгованість відповідача перед
позивачем в сумі 6 227 359 грн. 11 коп. за
поставлений природний газ, на час
прийняття рішення не погашена, розмір
вказаної вище заборгованості
відповідає фактичним обставинам
справи, наявність заборгованості
визнається відповідачем в судовому
засіданні, отже вимога позивача щодо
стягнення заборгованості за
поставлений природний газ в сумі 6 227 359
грн.11 коп. обґрунтована та підлягає
задоволенню.

Факт прострочки виконання
грошового зобов'язання за договором
№14/2308/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 підтверджується
матеріалами справи та визнається
відповідачем.

Відповідно до ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Положеннями ч. 2 ст. 193
Господарського кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 230
Господарського кодексу України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

В силу ст. 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема неустойкою
(штрафом, пенею), якою, з огляду на
положення ст.549 ЦК України, є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відтак, частиною шостою статті 232
ГК України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Пунктом 7.2. договору сторони
погодили, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору
продавець має право не здійснювати
поставку газу покупцю або обмежити
поставку пропорційно до кількості
несплачених обсягів з наступною
поставкою цих обсягів при умові їх
оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем п. 6.1. умов цього договору, він
у безспірному порядку зобов»язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 банківських днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
відсотків від суми простроченого
платежу.

У зв»язку з тим, що відповідач
прострочив зобов»язання з оплати за
природний газ, поставлений за період з
жовтня 2011 року по грудень 2012 року,
позивачем згідно з п. 7.2. договору
нараховано 7% штрафу в сумі 611 128 грн. 20
коп. та пеню в сумі 512 123 грн. 10 коп.

Суд перевірив розрахунок
позивача щодо нарахування відповідачу
штрафу та визнав його вірним.

Щодо нарахування пені слід
зазначити наступне. При перевірці
розрахунку позивача судом встановлено,
що пеня нараховувалась по кожному акту
окремо, зокрема: по акту від 30 листопада
2012 року (за жовтень місяць) за період з
15.11.2012 по 27.12.2012 року, по акту від 30
листопада 2012 року (за листопад місяць)
за період з 15.12.2012 по 27.12.2012 року, по акту
від 31 грудня 2012 року (за грудень місяць)
за період з 15.01.2013 по 14.07.2013 року.

При перевірці розрахунку пені
судом встановлено, що позивачем
допущено арифметичну помилку при
нарахуванні пені по акту від 30
листопада (за жовтень місяць).

Згідно з вірним арифметичним
розрахунком, проведеним судом за
допомогою калькулятора ІПС
«Законодавство», з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
пеня в сумі 532639 грн. 85 коп. (розрахунок
додається), тобто перевищує заявлену до
стягнення позивачем. Оскільки суд не
вправі виходити за межі заявлених
позовних вимог, то належною та
обгрунтованою вважається пеня в сумі
512123 грн. 10 коп., тобто заявлена до
стягнення позивачем.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Приписами ст.233 ГК України
встановлено, що у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно п. 3.17.4. постанови пленуму
Вищого господарського суду України
від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними змінами,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

В контексті вищенаведеного,
керуючись ст. 83 ГПК України, враховуючи
клопотання відповідача щодо зменшення
розміру пені та штрафу, виходячи з
інтересів сторін, причини неналежного
виконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання, поведінки
винної сторони (добровільне усунення
неналежного виконання зобов'язання),
суд приходить до висновку про
зменшення розміру пені та штрафу на 50%,
задовольнивши вимогу про стягнення
пені в розмірі 256061 грн. 55 коп. та штрафу
в розмірі 305564 грн. 10 коп.

Позивачем також заявлено до
стягнення 3% річних в сумі 288 627 грн. 54
коп., які нараховані за прострочку
виконання грошового зобов»язання
згідно договору №
14/2308/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 року за жовтень,
листопад, грудень 2012 року та згідно
рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 25
грудня 2012 року у справі № 5010/1422/2012-5/83.

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 25
грудня 2012 року у справі № 5010/1422/2012-5/83
задоволено позов позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Державного міського підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго" про
стягнення заборгованості та штрафних
санкцій за спожитий природний газ у
сумі 22649329,03 грн. - стягнуто з Державного
міського підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" - 17 383 838 грн.
40 коп. основного боргу, 235 571 грн. 61 коп.
інфляційних, 527 281 грн. 14 коп. - 3 % річних,
1 930 573 грн. 62 коп. пені, 2 572 064 грн. 26 коп. -
7% штрафу та 64380 грн. 00 коп. витрат по
сплаті судового збору. Зазначене вище
рішення господарського суду
Івано-Франківської області набрало
законної сили.

Закон України «Про судоустрій і
статус суддів» у ст. 13 встановлює, що
судові рішення, які набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.
Обов'язковість урахування
(преюдиційність) судових рішень для
інших судів визначається
процесуальним законом. У цьому аспекті
преюдиціальність судових рішень для
господарських судів встановлено ст. 35
ГПК України. Згідно вищезазначеної
статті, факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) під
час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов»язальних правовідносин сторін
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов»язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Положеннями статті 625 чинного
Цивільного кодексу України
передбачено обов'язок боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов»язання, на вимогу кредитора
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату
боргу з урахуванням індексу інфляції
та процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредитору (ст.ст. 612, 625 ЦК України).

Передбачена цією статтею сплата
суми боргу за грошовим зобов»язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само трьох процентів
річних з простроченої суми,
здійснюється незалежно від тієї
обставини, чи був передбачений
договором відповідний захід
відповідальності.

Судом перевірено правильність
нарахування позивачем 3% річних в
розмірі 288 627 грн. 54 коп.
Наявний в матеріалах справи розрахунок
позивача є арифметично вірним, отже
заявлено до стягнення сума 3% є
обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо нарахування позивачем
інфляційних втрат слід зазначити
наступне.

Нарахування індексу інфляції у
розумінні ст. 625 ЦК України
відбувається за весь час прострочення
без обмежень певним вибірковим
періодом. Цією нормою передбачено
підрахунок індексу інфляції не за
окремі інтервали часу, а в цілому за
весь період прострочення. І якщо індекс
інфляції в окремі періоди є меншим за
одиницю, і може мати при цьому
економічну назву «дефляція», то це не
змінює її правову природу. Є цілком
неприпустимим при розрахунку пропуск
жодного місяця, бо при цьому руйнувався
би весь ланцюг розрахунків. Державні
органи статистики щорічно
встановлюють загальний індекс
інфляції в цілому за минулий рік з
обов'язковим урахуванням інфляції за
всі без виключення місяці, в яких
індекс інфляції був як більше, так і
менше одиниці (Постанова Вищого
господарського суду України від 15.02.12 у
справі №5021/1596/2011).

Індекс інфляції розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуваням даного місяця.

Позивачем нараховані інфляційні
втрати в сумі 33 205 грн. 51 коп. за період з
16.11.12 по 15.01.13, по кожному акту окремо,
без урахування дефляції.

Господарським судом здійснено
належний перерахунок інфляційних
втрат, відповідно до якого з
відповідача підлягають стягненню
інфляційні втрати в сумі 26702,47 грн.

Відповідно до ст.49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд прийшов до висновку про
часткове задоволення позову,
відповідно судові витрати підлягають
до відшкодування за рахунок
відповідача в частині задоволених
позовних вимог; судовий збір у сумі 68764
грн. 94 коп. слід покласти на
відповідача. При цьому, судовий збір за
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки (п.
3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011).

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, п. 3.17.4.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", ст.ст. 174, 193, 216, 230, 232,
233 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 546, 551, 610, 611,
612, 625, 629, 655 ЦК України, керуючись 4-3, 33, 43,
49, ст. 82, ст.ст. 83-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Державного міського підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго" про
стягнення заборгованості у розмірі 7 672
443 грн. 46 коп., з яких: 6 227 359 грн. 11 коп. -
заборгованість за поставлений
природний газ, 512 123 грн. 10 коп. - пеня, 611
128 грн. 20 коп. - штраф, 288 627 грн. 54 коп. - 3%
річних, 33 205 грн. 51 коп. - інфляційні
втрати задовольнити частково.

Стягнути з Державного міського
підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
(вул. Б.Хмельницького, 59А, м.
Івано-Франківськ, 76007; код 03346058) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (вул.
Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001; код 20077720)
- заборгованість за поставлений
природний газ в сумі 6 227 359 грн. (шість
мільйонів двісті двадцять сім тисяч
триста п»ятдесят дев»ять) грн. 11 коп.,
256061 (двісті п»ятдесят шість тисяч
шістдесят одна)грн. 55 коп. пені, 305564
(триста п»ять тисяч п»ятсот шістдесят
чотири)грн. 10 коп. штрафу, 288 627(двісті
вісімдесят вісім тисяч шістсот
двадцять сім) грн. 54 коп. 3% річних, 26702
(двадцять шість тисяч сімсот дві)грн. 47
коп. інфляційних втрат та судовий збір
в розмірі 68764(шістдесят вісім тисяч
сімсот шістдесят чотири) грн. 94 коп.

Наказ видати позивачу після
набрання рішенням законної сили.

Відмовити в частині позову
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" до Державного
міського підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго" про
стягнення 256061 (двісті п»ятдесят шість
тисяч шістдесят одна)грн. 55 коп.пені,
305564 (триста п»ять тисяч п»ятсот
шістдесят чотири)грн. 10 коп. штрафу та
інфляційних втрат в сумі 6503(шість
тисяч п»ятсот три) грн. 04 коп.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 31.03.14

Суддя
І.П. Кавлак

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

______________ Кавлак І. П. 31.03.14