ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.Справа № 916/3378/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Мацюри П.Ф., Ярош А.І.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням голови суду № 308 від
14.03.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Максіміхіній Ю.В.

За участю представників сторін:

від Одеської міської ради - Лабунська
О.О., за довіреністю № 646/исх-ис від
09.12.2013р.;

від ТОВ «ЖИТЛОПРОМБУД» - Подольна Т.А.,
за довіреністю № б/н від 22.07.2013р.;

від Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради -
Смітюх В.В., за довіреністю № 01-36/22 від
09.01.2014р.

Інші представники сторін в судове
засідання не з'явились. Про час, дату та
місце його проведення повідомлені
належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Одеської
міської ради та Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради

на рішення господарського суду
Одеської області від 19.02.2014р.

по справі № 916/3378/13

за позовом 1) Одеської міської ради

2) Виконавчого комітету Одеської
міської ради

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЖИТЛОПРОМБУД»

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:

1) Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради

2) Управління капітального будівництва
Одеської міської ради

про зобов'язання виконання умов
договору

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року Одеська
міська рада та Виконавчий комітет
Одеської міської ради звернулись до
господарського суду Одеської області з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЖИТЛОПРОМБУД» за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради, Управління
капітального будівництва Одеської
міської ради про зобов'язання
виконання умов договору.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором пайової
участі замовників у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Одеси № 053/кс від
21.06.2012р.

Одеська міська рада та виконком
Одеської міської ради з урахуванням
уточнень до позовної заяви наполягали
на тому, що відповідачем порушені норми
п. 1 ст. 179 та п.п. 1,7 ст. 193 ГК України та
просили суд зобов'язати ТОВ
„ЖИТЛОПРОМБУД" виконати умови пункту
5.3 зазначеного договору та передати на
баланс управління охорони здоров'я
Одеської міської ради нежитлові
приміщення, загальною площею 236,10 кв.м,
які розташовані в офісній частині,
вбудованій у житловий комплекс,
розташований за адресою: м. Одеса, вул.
Артилерійська, 4, шляхом підписання
акту прийому-передачі.

Рішенням господарського
суду Одеської області від 19.02.2014р.
(суддя П.А. Меденцев) у задоволенні
позовних вимог Одеської міської ради
та Виконавчого комітету Одеської
міської ради до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЖИТЛОПРОМБУД» -
відмовлено у повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
відповідач не є власником спірного
майна, а тому йому не належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, які
передбачені для власника ст. 317 ЦК
України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Одеська міська рада та
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради звернулись з
апеляційними скаргами, в яких просять
скасувати рішення господарського суду
та прийняти нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Одеська міська рада наполягає на тому,
що ТОВ «ЖИТЛОПРОМБУД» є забудовником
об'єкта та має обов'язок щодо
підписання актів прийманні-передачі
об'єктів, що є результатами
будівництва, визначеного пунктом 1
Договору, пайової участі замовників у в
розвитку інженерно-транспортної і
соціальної інфраструктури від 21.06.2012
року. Посилаючись на приписи ч. 2 ст. 5
Закону України „Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" пункту ч.1 ст. 18
Закону України „Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" скаржник
зазначає, що після виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором у органів місцевого
самоврядування виникне можливість
оформлення право встановлювання
документу на спірне майно.

Детальніше доводи зазначені у скарзі.

Департамент комунальної
власності Одеської міської ради
обґрунтовуючи апеляційну скаргу
посилається на приписи ст.ст. 11,509,526
Цивільного кодексу та п. 5 ч. 2 ст. 20
Господарського кодексу України.

Зокрема, апелянт у скарзі,
зазначає про те, що позовна вимога щодо
зобов'язання відповідача виконати
умови пункту 5.3 договору укладеного між
Виконавчим комітетом Одеської міської
ради та ТОВ «ЖИТЛОПРОМБУД» є
присудженням до виконання обов'язку в
натурі.

Представники Виконавчого комітету
Одеської міської ради та Управління
капітального будівництва Одеської
міської ради у судове засідання не
з'явились, не скористались наданим їм
ст. 22 ГПК України правом та повноважних
представників не направили.

Сторони про дату, час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином. Причини неявки повноважних
представників суду не відомі.

Апеляційною інстанцією також
враховано, що явка представників
сторін не визнавалась судом
обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судова колегія вважає за можливе
розглянути справу за відсутністю
зазначених сторін, оскільки їх неявка
не перешкоджає вирішенню спору.

Заслухавши пояснення
представників Одеської міської ради,
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради та ТОВ
«ЖИТЛОПРОМБУД», обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи на предмет їх
юридичної оцінки господарським судом
Одеської області, проаналізувавши
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла наступників висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
Виконавчим комітетом Одеської міської
ради 29.06.2005р. прийнято рішення № 285 „Про
надання дозволу Товариству з обмеженою
відповідальністю „ЖИТЛОПРОМБУД" на
подальше проектування та будівництво
жилого комплексу, та надання згоди на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська,
4".

Виконавчим комітетом Одеської міської
ради 21.06.2012р. прийнято рішення №269 „Про
внесення змін до рішення виконавчого
комітету Одеської міської ради від
29.06.2005р. №285 „Про надання дозволу
товариству з обмеженою
відповідальністю „ЖИТЛОПРОМБУД" на
подальше проектування та будівництво
жилого комплексу, та надання згоди на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська,
4", яким було змінено назву об'єкту
(будівництво жилого комплексу з
вбудовано-прибудованими офісними
приміщеннями й гаражами), продовження
терміну завершення будівництва - до
30.06.2013р., затверджено договір пайової
участі замовників у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Одеси №053/кс від
21.06.2012р. між Виконавчим комітетом
Одеської міської ради та ТОВ
„ЖИТЛОПРОМБУД".

За умовами вищезазначеного договору,
ТОВ „ЖИТЛОПРОМБУД" зобов'язано до
введення об'єкту в експлуатацію, в
строк до 30.06.2013р., перерахувати пайову
участь, щоквартально, рівними частками,
на рахунок Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, відкритого
для виконання місцевого бюджету
Малиновського району, в розмірі - 5 416
588,00 грн. та передати на баланс
управління охорони здоров'я Одеської
міської ради нежилі приміщення,
загальною площею 236,10 кв.м, які
розташовані в офісній частині,
вбудованої у жилий комплекс, для
розміщення підстанції швидкої
допомоги.

18 липня 2013 року було прийнято рішення
Одеської міської ради № 3657-VI „Про
надання згоди на передачу до
комунальної власності територіальної
громади м. Одеса приміщень нежитлового
фонду, розташованих за адресою: м.
Одеса, вул. Артилерійська, 4, що належать
ТОВ „Житлопромбуд".

Позивачі вказують на те, що станом на
дату подачі позову об'єкт введений в
експлуатацію, грошові кошти у вигляді
пайової участі перераховані у повному
обсязі, однак нежитлові приміщення,
загальною площею 236,10 кв.м для
розміщення підстанції швидкої
допомоги не передані. Отже, ТОВ
„ЖИТЛОПРОМБУД" договір та рішення
Одеської міської ради від 18.07.2013р. №
3657-VI не виконало.

Дослідивши обставини справи та вимоги
чинного законодавства апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно статті 11 ЦК України
виникли цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України, визначено,
що способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права,
визнання правочину недійсним,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов'язку в натурі, зміна
правовідношення, припинення
правовідношення, відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Предметом позову може бути
матеріально-правова чи немайнова
вимога позивача до відповідача,
відносно якої суд повинен прийняти
рішення. Предметом позову не можуть
бути обставини, які виступають
доказами у справі.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Приписами ст. 629 ЦК України визначено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до п. 1 ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови(пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Згідно вимог ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Як вбачається із пункту п. 5.3 Договору
пайової участі замовників у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Одеси № 053/кс від
21.06.2012р., відповідач зобов'язаний до
введення в експлуатацію жилого
комплексу з вбудовано-прибудованами
офісними приміщеннями й гаражами за
адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська, 4,
передати на баланс управління охорони
здоров'я Одеської міської ради нежилі
приміщення, загальною площею 236,10 кв.м,
які розташовані в офісній частині,
вбудованої у жилий комплекс, для
розміщення підстанції швидкої
допомоги.

Вирішуючи питання щодо можливості
виконання цього обов'язку за
договором, судова колегія вважає за
необхідне проаналізувати зазначений
пункт договору на предмет його
відповідності нормам чинного
законодавства та правової природи.

Так умовою договору є передання на
баланс нежилих приміщень загальною
площею 236,10 кв.м., які розташовані в
офісній частині, вбудованої у жилий
комплекс, для розміщення підстанції
швидкої допомоги.

Передання на баланс за договором
передбачає перехід майна, що
знаходиться на балансі однієї
юридичної особи, до балансу іншої
юридичної особи.

Поняття балансу регулюється Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
Національним положенням (Стандартом)
бухгалтерського обліку №1 "загальні
вимоги до фінансової звітності"

Відповідно до п. 1 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 2 "Баланс",
затверджено Наказом міністерства
фінансів України № 87 від 31.03. 1999 р., який
діяв на момент укладення спірного
договору, цим Положенням (стандартом)
визначаються зміст і форма балансу та
загальні вимоги до розкриття його
статей. На дату розгляду справи діє
Національне положення (Стандарт)
бухгалтерського обліку № 1 "Загальні
вимоги" до фінансової звітності" баланс
- звіт про фінансовий стан
підприємства, який відображає на певну
дату його активи, зобов'язання і
власний капітал. У балансі
відображаються активи, зобов'язання та
власний капітал підприємства.

Таким чином, баланс підприємства
(організації) є формою бухгалтерського
обліку, визначення складу і вартості
майна та обсягу фінансових зобов'язань
на конкретну дату. Баланс не визначає
підстав надходження майна у власності
(володінні. користуванні) підприємства.

Для передачі з балансу на баланс
необхідною умовою є надходження майна
на балансі позивача, але зазначена
умова не має бути створена до
прийняття в експлуатацію житлового
будинку.

Таким чином, обов'язок щодо передачі з
балансу до введення в експлуатацію
жилого комплексу, взагалі не має бути
виконаним.

Фактично позивач наполягає на
придбанні та передачу до комунальної
власності новозбудованого майна не
прийнятого до експлуатації.

При вирішенні цього питання необхідно
звернути увагу на наступне.

Основні засади передачі об'єктів права
державної власності у комунальну
власність територіальних громад сіл,
селищ, міст, районів у містах або у
спільну власність територіальних
громад сіл, селищ, міст, а також
об'єктів права комунальної власності
у державну власність безоплатно або
шляхом обміну регулюються Законом
України "Про передачу об'єктів права
державної та комунальної власності"
від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР.

Відповідно до статті 1 цього закону цей
Закон регулює відносини, пов'язані з
передачею об'єктів права державної
власності у комунальну власність
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах або у спільну
власність територіальних громад сіл,
селищ, міст, а також об'єктів права
комунальної власності у державну
власність.

Дія цього Закону поширюється
на об'єкти права державної та
комунальної власності, у тому числі
передані в безоплатне користування
самоврядним установам і організаціям
або в оренду.

Передача у державну або
комунальну власність об'єктів права
інших форм власності може
регулюватися положеннями цього Закону,
якщо інше не передбачено законом
або рішеннями відповідних місцевих
рад.

Оскільки заборона застосування
цього закону не визначена сторонами,
судова колегія вважає , що дія цього
закону розповсюджується на спірні
правовідносини.

Відповідно до ст. 4-1
вищезазначеного Закону, передача
об'єктів житлового фонду, гуртожитків
та інших об'єктів соціальної
інфраструктури здійснюється у
порядку, встановленому цим Законом, з
урахуванням особливостей, визначених

цією статтею.

Ініціатива щодо передачі
об'єктів житлового фонду, гуртожитків
та інших об'єктів соціальної
інфраструктури у комунальну
власність може виходити відповідно
від органів, визначених статтею 3
цього Закону, підприємств, на балансі
яких перебувають ці об'єкти, а також
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації).

Рішення щодо передачі об'єктів
житлового фонду, гуртожитків та
інших об'єктів соціальної
інфраструктури у комунальну
власність приймаються органами,
уповноваженими управляти державним
майном, самоврядними організаціями за
згодою відповідних сільських,
селищних, міських, районних у містах
рад, а у спільну власність
територіальних громад сіл, селищ, міст -
за згодою районних або обласних рад.

Пропозиції щодо передачі
об'єктів житлового фонду,
гуртожитків та інших об'єктів
соціальної інфраструктури, які
належать підприємствам, погоджуються з
цими підприємствами, а щодо передачі
об'єктів житлового фонду (крім
гуртожитків) та інших об'єктів
соціальної інфраструктури,
споруджених за рахунок коштів
підприємств, - також з трудовими
колективами цих підприємств.

Пропозиція вважається погодженою
з трудовим колективом підприємства
за наявності рішення загальних
зборів трудового колективу,
прийнятого більшістю голосів від
загальної кількості працівників
підприємства.

Таким чином, правовий аналіз
зазначених норм дає підстави для
висновків про необхідність по-перше,
набуття права власності на майно, яке
підлягає передачі до комунальної
власності, а по-друге: погодження
трудового колективу підприємства
власника майна, оскільки предметом
передачі є об'єкти соціальної
інфраструктури.

Згідно зі ст.ст. 316, 317 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

У відповідності до ч.2 ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 182 ЦК України право власності
на інші речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Згідно із ч.3 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього
Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Положеннями частини 1 ст. 4 ЗУ « Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі
в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
проводиться після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Згідно з приписами п. 1 ч.1 ст. 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», фізичним та юридичним
особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна видається свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, що
підтверджує виникнення права
власності на нерухоме майно.

Отже, апеляційна інстанція зазначає, що
до прийняття об'єкта новоствореного
нерухомого майна до експлуатації, його
державної реєстрації право власності
на цей об'єкт не виникає.

Відповідно до ч.3 ст. 331 ЦК України, до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

В матеріалах справи відсутні
докази, що саме ТОВ „ЖИТЛОПРОМБУД" є
власником спірних приміщень.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку про те, що ТОВ
„ЖИТЛОПРОМБУД" до прийняття в
експлуатацію не може розпоряджатися
(передавати на баланс) нежитловим
фондом, розташованим за адресою: м.
Одеса, вул. Артилерійська, 4, загальною
площею 236,10 кв.м.

Судова колегія звертає увагу також і на
лист головного санітарного лікаря
Одеської області № 3-7/26967 від 18.06.2010р.,
який витребуваний судовою колегією при
розгляді справи. Відповідно до тексту
листа проект підстанції швидкої
медичної допомоги є коректировкою
проекту. Підстанція швидкої медичної
допомоги запроектована у будівлі, яка
передбачалась для розміщення
автомийки. Запроектований набір та
площа приміщень підстанції швидкої
медичної допомоги не відповідають
вимогам ДБН А. 2.2.-3-2004 "Заклади охорони
здоров'я".

Відповідно до ст. 4, 10, 203 Цивільного
Кодексу України зміст правочину не
може суперечити Цивільному кодексу
України, іншим законам України, які
приймаються відповідно до Конституції
України та Цивільному кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

Таким чином, апеляційна інстанція
вважає, що пункт 5.3 Договору пайової
участі замовників у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Одеси № 053/кс від
21.06.2012р. укладений між Виконавчим
комітетом Одеської міської ради та ТОВ
„ЖИТЛОПРОМБУД" є нікчемним, оскільки
відповідач, як на момент укладання
договору, так і після введення в
експлуатацію жилого комплексу, не має
правових підстав передавати на баланс
управлінню охорони здоров'я Одеської
міської ради нежилі приміщення.

Доводи скаржників, викладені
ними в апеляційних скаргах, не
спростовують висновків суду першої
інстанцій та не є підставою для зміни
або скасування оскаржуваного рішення
господарського суду Одеської області.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення
господарського суду Одеської області
прийнято з урахування всіх обставин
справи та без порушень норм
матеріального і процесуального прав, у
зв'язку з чим оскаржене рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, апеляційні скарги -
без задоволення.

Керуючись cт. cm. 85, 99, 101, 103 п.1, 105,
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Одеської
міської ради та Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Одеської області від 19.02.2014р. по справі
№ 916/3378/13 - залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст.105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
03.04.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
А.І. Ярош