ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 лютого 2014 року Справа № 34/218-22/171

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіМалетича
М.М.,суддів:Козир Т.П., Кота О.В., Могил
С.К., Селіваненка В.П.,розглянувши заяву
Державної іпотечної установипро
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 10.02.2014у
справі№ 34/218-22/171за позовом Державної
іпотечної установидоПублічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра"за участюПрокурора міста
Києвапростягнення 148 020 444,38 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державна іпотечна установа звернулась
до господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра"
про стягнення 23 891 975,18 грн. нарахованих
відсотків за користування кредитом за
період з 21.01.2010 до 27.05.2010, 78 376 244,04 грн.
інфляційних втрат від суми
неповернутого залишку кредиту, 45 752 225,16
грн. пені за прострочення виконання
зобов'язання з повернення кредиту і
сплати відсотків (з урахуванням заяви
про збільшення розміру позовних вимог).

Справа розглядалась судами
неодноразово. Останнім рішенням
господарського суду міста Києва від
11.09.2013 у справі № 34/218-22/171, залишеним без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
13.11.2013, позовні вимоги задоволено
частково; вирішено стягнути з
відповідача на користь позивача
інфляційні втрати у розмірі 19 539 267,00
грн., пеню за прострочення виконання
зобов'язання з повернення кредиту в
сумі 4 168 221,39 грн.; розстрочено виконання
судового рішення строком на п'ять років
з моменту набрання ним законної сили,
зобов'язавши відповідача сплачувати на
користь позивача заборгованість
щомісячно рівними частинами у розмірі
395 124,81 грн.; в іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 10.02.2014 у справі № 34/218-22/171
постанову суду апеляційної інстанції
залишено без змін.

Державною іпотечною установою подано
заяву про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 10.02.2014
у справі № 34/218-22/171, в якій заявник
просить вказану постанову скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 09.10.2013
у справі № 914/626/13-г, від 09.11.2006 у справі №
17/462-04, від 05.07.2007 у справі № 21/140, від
29.05.2012 у справі № 27/218 та рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 07.11.2012, мотивовано
неоднаковим застосуванням судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
статті 1048 Цивільного кодексу України,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета та підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків, покладених в основу цих
судових рішень.

У постанові від 10.02.2014 у справі №
34/218-22/171, про перегляд якої подано заяву,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
в частині, що стосується доводів
заявника, а саме щодо відсутності
підстав для задоволення позову про
стягнення процентів за користування
кредитом рефінансування та пені, що
нарахована на відсотки з користування
кредитом, виходячи при цьому із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що
сторони у договорі дійшли згоди про те,
що відсотки за користування кредитом
рефінансування нараховуються до 10.04.2009
та встановили кінцевий термін сплати
відсотків до цієї дати, в той час як
позивач просить стягнути зазначені
відсотки, нараховані за період після
цієї дати.

Водночас у постанові від 09.10.2013 у справі
№ 914/626/13-г суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову про
стягнення процентів за користування
кредитними коштами, у тому числі за
період після спливу строку, на який був
наданий кредит (в частині, що
стосується доводів заявника), виходячи
із встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що у
кредитному договорі сторони погодили,
що проценти за користування кредитом
нараховуються з дня перерахування
коштів з позичкового рахунку
позичальника до моменту фактичного
повернення кредиту, у той час, як
відповідач станом на момент розгляду
справи у господарському суді кредитні
кошти не повернув та продовжував ними
користуватися.

У постанові від 05.07.2007 у справі № 21/140
суд касаційної інстанції, виходячи із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про
наявність у відповідача
заборгованості перед позивачем за
відсотками за користування кредитом за
договором на відкриття кредитної
лінії, погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо задоволення
позову про стягнення заборгованості за
відсотками за користування кредитом (в
частині, що стосується доводів
заявника).

У рішенні від 07.11.2012, виходячи із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи, суд
касаційної інстанції прийшов до
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення позову про стягнення
процентів за користування депозитом (в
частині, що стосується доводів
заявника), оскільки рішенням
міськрайонного суду у іншій справі
проценти, за користування депозитом
вже були стягнуті.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин справи, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Постанова Вищого господарського суду
України від 29.05.2012 у справі № 27/218 не
може бути доказом неоднакового
застосування норм матеріального права
у подібних правовідносинах, оскільки
предмет спору у вказаній справі та у
справі № 34/218-22/171, про перегляд
постанови у якій подано заяву, є
різними. Так, предметом спору у справі
№ 34/218-22/171 є вимоги про стягнення
відсотків за користування кредитом,
інфляційних втрат та пені, в той час, як
предметом спору у справі № 27/218 є
тлумачення умов договору, тобто,
правовідносини у зазначених справах не
є подібними.

Крім того, у постанові від 09.11.2006 у
справі № 17/462-04 рішення судів
попередніх інстанцій скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
місцевого господарського суду. У
зв'язку з цим колегія суддів зазначає,
що прийняття касаційною інстанцією
постанови про скасування судових
рішень судів нижчих інстанцій з
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору в
справі, а тому на відповідну постанову
не може здійснюватись посилання на
підтвердження підстави, передбаченої
розділом ХІІ2 ГПК України.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В :

Відмовити Державній іпотечній
установі у допуску справи № 34/218-22/171 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя М. Малетич Судді:
Т. Козир О. Кот С. Могил В.
Селіваненко