КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.
Справа№ 910/23383/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Романова
Ю.М.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 01.04.2014
року по справі № 910/23383/13 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на рішення господарського
суду міста Києва від 29.01.2014 року
(оформленого відповідно до ст. 84 ГПК
України 07.02.2014 року) по справі № 910/23383/13
(суддя - Паламар П.І.Ю.)

За позовом дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України"
м. Києва

до публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" м. Києва

про стягнення боргу, неустойки,
сум за прострочення виконання

боржником грошового
зобов'язання, ціна позову 18589,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" про стягнення боргу,
неустойки, сум за прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання, ціна позову 18589,34 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 року у справі № 910/23383/13
позов дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" м. Києва задоволено
частково. Стягнуто з публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
на користь дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 16187,45 грн.
боргу, 161,87 грн. збитків внаслідок
інфляції за час прострочення, 1000,84 грн.
три проценти річних з простроченої
суми, 1605,81 грн. витрат по оплаті
судового збору. У позові в іншій
частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду, позивач, дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", звернувся
з апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду та
просить скасувати рішення в частині
відмови у задоволенні нарахованої пені
та прийняти в цій частині нове, яким
нараховану пеню задовольнити в решті
рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
27.02.2014 року для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/23383/13 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Яковлєв М.Л., судді Авдеєв П.В.,
Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014 року по
справі № 910/23383/13 прийнято апеляційну
скаргу дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до провадження і
призначено перегляд рішення
зазначеною колегією на 01.04.2014 року.

У зв'язку з перебуванням судді Авдеєва
П.В. у відпустці розпорядженням
секретаря судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
01.04.2014 року здійснено заміну судової
колегії та для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/23383/13 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Яковлєв М.Л., судді Гончаров С.А.,
Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 року по
справі № 910/23383/13 прийнято апеляційну
скаргу дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до провадження
зазначеною колегією.

Публічним акціонерним товариством
"Укртелеком" на підставі ст. 96 ГПК
України надано до суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому відповідач
просить у задоволенні апеляційної
скарги позивача на рішення
господарського суду міста Києва від
29.01.2014 року у справі № 910/23383/13 відмовити
повністю, а рішення залишити без змін.

Крім того, представником публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
надано документи на виконання вимог
ухвали суду.

Представники позивача був присутній в
судовому засіданні та надавав свої
пояснення, якими підтримав доводи, що
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а рішення господарського суду міста
Києва від 25.12.2013 року скасувати в
частині відмови у задоволенні
нарахованої пені та прийняти в цій
частині нове, яким нараховану пеню
задовольнити в решті рішення залишити
без змін.

Представники відповідача в судовому
засіданні надавав свої пояснення та
просив рішення господарського суду
міста Києва від 29.01.2014 року залишити без
змін, а апеляційну скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
виступ представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду міста Києва від
25.12.2013 року по справі № 910/23383/13 - слід
скасувати частково, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

19.10.2011 року між дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(постачальник, позивач) та публічним
акціонерним товариством „Укртелеком"
(покупець, відповідач) був укладений
договір № 11/Б-168 ПР-01 на поставку
природного газу (а.с. 11 - 14).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві імпортований природний газ
за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 11 00 00,
ввезений на митну територію України
публічним акціонерним товариством
"Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити газ
в обсягах, зазначеному у п. 1.2 цього
договору.

Постачальник передає покупцеві з 11
жовтня 2011 року по 31 жовтня 2011 року
природний газ з урахуванням вартості
його транспортування до 4,400 тис. куб. м.
(п. 1.2. договору).

Пункт 3.1. передбачає, що ціна за 100 куб.м.
природного газу становить 3382,00 грн. без
урахування податку на додатну
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%;

- податок на додану вартість за ставкою
0%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами - 302,30
грн., крім того ПДВ - 20 %.

До сплати за 100 куб.м. природного газу -
3751,94 грн., крім того ПДВ на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 20 %, всього з ПДВ на
транспортування природного газу
сагітальними та розподільними
трубопроводами - 3812,40 грн.

У пункті 4.1 договору зазначено, що
оплата за газ, спожитий покупцем у
період з 11 жовтня по 31 жовтня 2011 року,
проводиться покупцем з урахуванням
вартості транспортування територією
України виключно грошовими коштами в
такому порядку:

- протягом трьох банківський днів з
дати укладення цього договору;

- остаточний розрахунок за спожитий газ
здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу (за звітний
місяць) до 5 листопада 2011 року.

При невиконання покупцем вимог,
передбачених п. 4.1 цього договору,
постачальник має право обмежити або
припинити постачання газу покупцеві (п.
4.2. договору).

Строк поставки газу з 11 жовтня 2011 року
по 31 жовтня 2011 року включно (п. 5.1
договору).

Згідно із п. 10.1 цей договір набуває
чинності з моменту його підписання
повноваженими представниками сторін
та скріплення печатками сторін,
поширює дію на відносини, які склались
між сторонами з 11.10.2011 року і діє в
частині поставки газу з по 31.10.2011 року
включно, а в частині розрахунків за газ
- до їх повного здійснення.

На виконання п. 1.2 договору позивач
поставив з 11.10.2011 року по 31.10.2011 року, а
відповідач прийняв природний газ, що
підтверджуються актом приймання -
передачі природного газу на загальну
суму 16 187,45 грн. (а.с. 18).

Отже, заборгованість відповідача
станом на 03.12.2013 року за поставлений
природний газ стала підставою для
звернення дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" з позовом
про стягнення з публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
заборгованості у сумі 16 187,45 грн., суми
на яку збільшився борг в наслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення у розмірі 161,87 грн., 3%
річних у розмірі 1 000,84 грн. та пені у
розмірі 1 239,18 грн.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що укладений між
сторонами у справі договір № 11/Б-168 ПР-01
від 19.10.2011 року, є за своєю правовою
природою договором купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За умовами частини першої статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

В силу вимог частини 1 статті 193
Господарського кодексу України та
статті 526 Цивільного кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Аналогічна норма міститься у статті 509
Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини першої
статті 530 Цивільного кодексу України,
зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно частини першої статті 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як було зазначено вище, пунктом 4.1
договору передбачено, що оплата за газ,
спожитий покупцем у період з 11 жовтня
по 31 жовтня 2011 року, проводиться
покупцем з урахуванням вартості
транспортування територією України
виключно грошовими коштами в такому
порядку:

- протягом трьох банківський днів з
дати укладення цього договору;

- остаточний розрахунок за спожитий газ
здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу (за звітний
місяць) до 5 листопада 2011 року.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи документах на виконання умов
укладеного договору позивачем за
період з 11 жовтня по 31 жовтня 2011 року
поставлено, а відповідачем прийнято
природний газ, що підтверджується
актом приймання-передачі природного
газу (а.с. 18).

Як зазначив позивач, відповідач не
сплатив заборгованість своєчасно та
станом на подання позову за ним
склалась заборгованість 16 187,45 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
колегія апеляційного суду
погоджується з висновком місцевого
суду щодо встановлення факту наявності
основної заборгованості за
поставлений природний газ у
відповідача перед позивачем в сумі 16
187,45 грн., а відтак позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу
правомірно визнані судом першої
інстанції обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути 161,87 грн.
інфляційних втрат та 3 % річних у
розмірі 1000,84 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін)
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 "Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

З огляду на наявність прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання місцевий суд, здійснивши
перерахунок, перевірений апеляційним
судом, слушно задовольнив вимоги
позивача про стягнення 3% річних у
розмірі 1000,84 грн. та інфляційного
збільшення суми боргу у розмірі 161,87
грн.

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором № 11/Б-168 ПР-01 від 19.10.2011 року
поставки природного газу позивачем
заявлено вимогу про стягнення 1239,18 грн.
пені.

Відмовляючи у позові в частині
стягнення пені суд першої інстанції
виходив з наступного.

Умовами п. 9.3 договору передбачено, що
неустойка нараховується за шість
місяців, що передують моменту
звернення з вимогою, претензією або
позовом, а позов в частині стягнення
пені заявлений позивачем без
урахування указаних положень договору
між сторонами. Звернувшись з позовом в
суд 29 листопада 2013 року позивач
безпідставно провів нарахування пені
за період з 6 листопада 2011 року до 6
травня 2012 року, а тому у позові про
стягнення 1 239,18 грн. пені слід
відмовити.

Однак з зазначеним колегія суддів не
погоджується з огляду на наступне.

Так, п. п. 7.3.1 договору № 11/Б-168 ПР-01 від
19.10.2011 року передбачено, що у разі
порушення покупцем умов договору п. 4.1
цього договору, покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожен
день прострочення платежу. Неустойка
нараховується постачальником за шість
місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом (п.
9.3 договору).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
зазначена норма надає сторонам за
договором право змінити лише строк,
протягом якого управнена сторона може
нараховувати штрафні санкції, тоді як
момент виникнення права на нарахування
відповідних штрафних санкцій є
незмінним та пов'язується законом з
днем, коли зобов'язання мало бути
виконане, що, відповідно,
кореспондується з положенням ст.ст. 260,
261 ЦК України щодо початку перебігу
позовної давності за вказаними
вимогами з урахуванням імперативу,
встановленого ч. 2 ст. 260 ЦК України щодо
заборони зміни порядку обчислення
позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що
пунктом 4.1 договору передбачено, що
оплата за газ, спожитий покупцем у
період з 11 жовтня по 31 жовтня 2011 року,
проводиться покупцем з урахуванням
вартості транспортування територією
України виключно грошовими коштами в
такому порядку:

- протягом трьох банківський днів з
дати укладення цього договору;

- остаточний розрахунок за спожитий газ
здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу (за звітний
місяць) до 5 листопада 2011 року.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Так, стаття 259 ЦК України надає сторонам
право за взаємною домовленістю
збільшувати позовну давність, яка
встановлена законом, а не визначати
початок перебігу позовної давності, що
врегульовано ст. 261 ЦК України.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

При цьому, ч. 2 ст. 260 ЦК України
закріплено імперативну норму,
відповідно до якої порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України
сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Слід зазначити, що в даному випадку,
виходячи із змісту договору (п. 4.1),
початок перебігу позовної давності за
вимогами, що випливають з даного
договору починається з 6 листопада 2011
року, тобто від дня, коли позивач
дізнався про порушення свого права, а
відтак, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232
ГК України, саме з 6 листопада + 6
місяців.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що пунктом 9.3 договору
сторони фактично змінили порядок
обчислення позовної давності за
вимогами про стягнення неустойки
(штрафу, пені) на прострочену суму,
оскільки вказаним пунктом договору
сторони фактично визначили, що строк
позовної давності за вимогами про
стягнення неустойки починає свій
перебіг не з моменту прострочення
платежу, а з дати, що визначається
шляхом зворотнього відрахунку шести
місяців від дати звернення
постачальника з претензією або
позовом, що не відповідає положенням ч.
2 ст. 260 ЦК України.

Отже, умови пункту 9.3 у частині стосовно
того, що неустойка нараховується
продавцем протягом шести місяців, що
передують моменту звернення з вимогою,
претензією, позовом договору № 11/Б-168
ПР-01 від 19.10.2011 року суперечать нормам
ст. ст. 260, 261 ЦК України та положенням ч. 6
ст. 232 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 ЦК України встановлено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Відповідно до п. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право визнати недійсним повністю
чи у певній частині пов'язаний з
предметом спору договір, який
суперечить законодавству.

Таким чином, оскільки, пункт 9.3. у
частині стосовно того, що неустойка
нараховується продавцем протягом
шести місяців, що передують моменту
звернення з вимогою, претензією,
позовом договору № 11/Б-168 ПР-01 від 19.10.2011
року суперечить нормам ст. 260 ЦК
України, ст. 261 ЦК України та ч. 6 ст. 232 ГК
України цей пункт у частині стосовно
того, що неустойка нараховується
продавцем протягом шести місяців, що
передують моменту звернення з вимогою,
претензією, позовом підлягає визнанню
судом недійсним згідно з ч.1 ст. 203 та ч.1
ст. 215 ЦК України.

Така ж сама позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
11 грудня 2012 року у справі № 15/046-11 та
постанові Вищого господарського суду
України № 5002-11/4112-2012 від 14.08.2013 року.

Водночас, пунктом 7.3.1 договору № 11/Б-168
ПР-01 від 19.10.2011 року передбачено, що у
разі порушення покупцем умов договору
п. 4.1 цього договору, покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожен
день прострочення платежу.

Як зазначено в статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки. Відповідно до статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання,
як це передбачено статтею 218
Господарського кодексу України.

В ч. 2 ст. 217 ГК України зазначається, що у
сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Судом встановлено, що у позивача
заявляється право на нарахування пені
з 6 листопада, тобто від дня коли
позивач дізнався про порушення свого
права (з початку перебігу позовної
давності), а відтак, саме з 6 листопада + 6
місяців повинна обчислюватися пеня.

Таким чином, беручи до уваги вимоги
вищенаведених правових норм,
враховуючи, те що, період нарахування
пені, заявлений позивачем, відповідає
вимогам частини 6 статті 232
Господарського кодексу України, розмір
нарахованої пені відповідає вимогам
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", а також те, що відповідно
до умов договору відповідач у справі
повинен був провести остаточний
розрахунок до 5 листопада, наступного
місяцю (п. 4.1 договору), позовні вимоги
про стягнення пені у сумі 1 239,18 грн.
підлягають задоволенню.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове
рішення приймається колегіально за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та подати до
суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 року "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення.

У відповідності до пунктів 1, 2, 3 частини
1 статті 104 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, апеляційний
господарський суд вважає, що
зазначеним вище обставинам місцевий
господарський суд не надав належної
оцінки, що призвело до прийняття
частково невірного рішення. Зокрема,
рішення господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 року прийнято після
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, а також у зв'язку з
неправильним застосуванням норм
процесуального та матеріального права,
і є таким що не відповідає нормам
закону.

Таким чином, апеляційна скарга
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду слід скасувати в частині відмови у
задоволенні нарахованої пені та
прийняти в цій частині нове, яким
нараховану пеню задовольнити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
зважаючи на часткове скасування
апеляційним господарським судом
рішення місцевого господарського суду
та задоволення апеляційної скарги
позивача, колегія суддів вважає за
необхідне провести перерозподіл
судових витрат.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду міста Києва від
29.01.2014 року задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 року у справі № 910/23383/13
скасувати в частині відмови у
задоволенні нарахованої пені та
прийняти в цій частині нове, яким
нараховану пеню задовольнити.

3. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р
Т.Шевченка, 18, код 21560766) на користь
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, код 31301827) 1239,18 грн. пені та
114,69 грн. витрат по оплаті судового
збору.

4. В іншій частині рішення залишити без
змін.

5. Визнати недійсним п. 9.3 договору
поставки природного газу № 11/Б-168 ПР-01
від 19.10.2011 року в частині стосовно того,
що неустойка нараховується продавцем
протягом шести місяців, що передують
моменту звернення з вимогою,
претензією, позовом.

6. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р
Т.Шевченка, 18, код 21560766) на користь
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, код 31301827) 914,00 грн. судового
збору за перегляд рішення в
апеляційній інстанції.

7. Видачу наказів на виконання
постанови доручити господарському
суду міста Києва.

8. Матеріали справи № 910/23383/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
С.А. Гончаров

В.В. Куксов