м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3023/13 17.03.14
За позовом Товариства з додатковою
відповідальністю Страхової компанії
до Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія "Омега"
про відшкодування шкоди в порядку
Суддя Дупляк О.М.
Представники сторін:
від позивача: Ліповуз Д.І., за
довіреністю,від відповідача:
Грабовський О.О., за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
"Альфа-Гарант" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Омега" про відшкодування
шкоди в порядку регресу в сумі 4.339,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
позивачем, як страховиком виплачено
страхове відшкодування, внаслідок чого
до позивача в порядку ст. 27 Закону
України "Про страхування" та статті 993
Цивільного кодексу України перейшло
право вимоги (регресу) в межах
здійснених фактичних затрат до
відповідача, як до страховика особи,
яка відповідальна за заподіяні збитки.
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 09.07.2013 (суддя Домнічева І.О.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2013, у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 27.01.2014 касаційну скаргу
задоволено частково, постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2013 та
рішення Господарського суду міста
Києва від 09.07.2013 у справі № 910/3023/13
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Розпорядженням керівника апарату
Господарського суду міста Києва № 04-23/32
від 30.01.2014 призначено повторний
автоматичний розподіл справи № 910/3023/13.

Для нового розгляду справи визначено
суддю Дупляк О.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 суддею Дупляк О.М.
прийнято справу № 910/3023/13 до свого
провадження та призначено до розгляду
на 17.02.2014.

Ухвалою суду від 17.02.2014 розгляд справи
відкладено на 03.03.2014.

Відповідачем у судовому засіданні
03.03.2014 подано суду письмове пояснення
б/н від 03.03.2014, в якому останнім
зазначено, що у звіті, наданому
позивачем, у суму страхового
відшкодування включено ПДВ, однак
кошти сплачувались на рахунок фізичної
особи-підприємця, що не є його
платником; також зазначено, що згідно з
умовами договору страхування №
06-R/01-040-02917 розмір збитку визначається
на підставі автотоварознавчого
дослідження, однак в страховому акті
підставою для визначення розміру
збитку є рахунок № 13 від 19.04.2011;
звернуто увагу суду на те, що п. 36.2 ст. 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» визначено, що
сума, яка відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість, при цьому доплата, як
зазначив відповідач, в розмірі, що не
перевищує суми податку, здійснюється
за умови отримання страховиком
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту; зазначив,
що відповідно до звіту № 15424 від 06.06.2011,
розрахунку суми страхового
відшкодування та страхового акта
відповідач виплатив на користь
позивача суму страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 11.002,60 грн, у зв'язку з чим
вважає, що зобов'язання перед позивачем
виконано в повному обсязі, відтак у
задоволенні позову просив відмовити.

У судових засіданнях 03.03.2014 та 11.03.2014
було оголошено перерви до 11.03.2014 та
17.03.2014 відповідно.

У судовому засіданні 17.03.2014 представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі, позов просив
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив, у
задоволенні позовних вимог просив
відмовити.

У судовому засіданні 17.03.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи,
12.04.2011 по вул. О. Теліги-Ольжича
трапилась ДТП за участю, зокрема,
транспортного засобу «Фольксваген
Поло», державний номер НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_3 і перебував під її
керуванням та транспортного засобу
«Део Матіз», державний номер НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_4 і перебував під її
керуванням.

Відповідно до постанови
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13.05.2011 у справі № 3-5109/11 ОСОБА_4
визнано винною у вчиненні
правопорушення за статтею 124 КУпАП та
піддано її адміністративному
стягненню у вигляді штрафу на користь
держави в розмірі двадцяти мінімумів
доходів громадян, що становить 340 грн.

Судом установлено, що транспортний
засіб «Фольксваген Поло», державний
номер НОМЕР_1, застраховано позивачем
згідно з договором № 06-R/01-040-02917
добровільного страхування наземного
транспортного засобу, що є предметом
застави від 05.08.2010, укладеним між
позивачем (страховик) та ОСОБА_3
(страхувальник) (далі - Договір).

Відповідно до звіту позивача № 04.11.24 з
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу від 29.04.2011 та
ремонтної калькуляції № 04.11.24 від 29.04.2011
вартість відновлювального ремонту
транспортному засобу «Фольксваген
Поло», державний номер НОМЕР_1, склала
16.297,61 грн.

Згідно з протоколом огляду
транспортного засобу «Фольксваген
Поло» № 04.11.24 від 18.04.2011 у результаті ДТП
було пошкоджено: бампер передній,
панель передня, накладна бампера
переднього права, решітка бампера
переднього центральна, бампер задній,
накладна бампера заднього нижня,
перекос прийому кришки багажника та
пройому капота.

Відповідно до звіту відповідача № 15424
оцінки транспортного засобу від 06.06.2011
та калькуляції № 15424 від 06.06.2011 вартість
відновлювального ремонту
транспортному засобу «Фольксваген
Поло», державний номер НОМЕР_1, склала
11.002,60 грн.

Згідно з протоколом огляду
транспортного засобу «Фольксваген
Поло» № 15424 від 31.05.2011 у результаті ДТП
було пошкоджено: бампер задній,
номерний знак задній, нижня частина
бампера заднього, бампер передній,
накл. бампера переднього, підсвітка
номерного знака заднього, номерний
знак передній, а також деталь, яку
неможливо визначити через
нерозбірливість почерку оцінювача,
яким складено даний протокол огляду.

Також судом установлено, що згідно з
рахунком на оплату за замовленням № 13
від 19.04.2011 та актом надання послуг № 60
від 15.08.2011 вартість відновлювального
ремонту склала 16.352,00 грн.

Згідно з Договором, укладеним між
позивачем та страхувальником, подію
було визнано страховим випадком, про що
складено страховий акт № СТ/11/0296 від
15.07.2011, відповідно до якого сплата
страхового відшкодування
страхувальнику підлягала у сумі 15.852,00
грн.

Позивач, на виконання своїх зобов'язань
за договором добровільного
страхування наземного транспортного
засобу № 06-R/019-040-02917 від 05.08.2010, на
підставі заяви страхувальника та
документів, наданих останнім для
виплати страхового відшкодування,
провів розрахунок страхового
відшкодування та виплатив
страхувальнику страхове відшкодування
у розмірі 15.852,00 грн (16.352,00 грн - 500,00 грн
(франшиза, згідно з умовами договору №
06-R/019-040-02917 від 05.08.2010)), що
підтверджується платіжним дорученням
№ 4939 від 16.07.2011, копія якого наявна в
матеріалах справи.

Судом установлено, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 на момент
вказаної ДТП була застрахована у
відповідача згідно з полісом № ВС/9424918.

Разом з цим судом установлено, що
відповідачем та ОСОБА_4, відповідно до
платіжних доручень № 1522 від 27.04.2012 та №
від 30.05.2012, було виплачено
позивачу страхове відшкодування в
порядку регресу, в розмірі 11.002,60 грн та
510,00 грн франшизи, згідно з полісом №
ВС/9424918.

Позивач звернувся до суду з позовом про
виплату відповідачем різниці між
розміром фактично завданого
матеріального збитку та сумою
виплаченого відповідачем страхового
відшкодування у сумі 4.339,40 грн.

Скасовуючи постанову Київського
апеляційного господарського суду від
11.09.2013 та рішення Господарського суду
міста Києва від 09.07.2013 у справі № 910/3023/13,
Вищий господарський суд України у
своїй постанові від 27.01.2014 зазначив, що
обмежившись посиланням при вирішенні
спору на ті обставини, що позивач не
надав жодних доказів непогодження чи
невизнання звіту № 15424 від 06.06.2011 та
розрахунку суми страхового
відшкодування, на підставі яких
відповідач в порядку регресу виплатив
страхове відшкодування в сумі 11.002,60
грн, судами попередніх інстанцій не
надано власної оцінки наявним в
матеріалах справи документам щодо
фактично здійснених позивачем витрат
по виплаті страхового відшкодування;
касаційний суд також зазначив, що
судами не відхилено наданий позивачем
звіт № 04.11.24 від 29.04.2011 з визначення
вартості матеріального збитку, згідно
якого такий збиток, завданий
забезпеченому транспортному засобу,
склав 16.297,61 грн; не дослідили наданий
відповідачем звіт № 15424 від 06.06.2011: чи є
він належним та допустимим доказом
підтвердження вартості
відновлювального ремонту; не
досліджували протоколи огляду
транспортного засобу, які є додатками
до зазначених звітів, і на підставі
яких визначено обсяг відновлювальних
робіт (які виявлено пошкодження під час
огляду автомобіля, в чому полягають
розбіжності в описах пошкодження та
інше); судами попередніх інстанцій не
було взято до уваги наявність
платіжного доручення № 4939 від 16.07.2011,
яке є реальним підтвердженням фактично
здійснених позивачем витрат по виплаті
страхового відшкодування, які (витрати)
виникли внаслідок ДТП.

Згідно з преамбулою Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) цей Закон
регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (далі - обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності) і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону
забезпечений транспортний засіб -
транспортний засіб, зазначений у
чинному договорі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, за умови його
експлуатації особами,
відповідальність яких застрахована.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є, зокрема, діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання, що створює
підвищену небезпеку для особи, яка цю
діяльність здійснює, та інших осіб;
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_4, яка керувала транспортним
засобом «Део Матіз», державний номер
НОМЕР_2, встановлена постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13.05.2011 у справі № 3-5109/11.

Статтею 29 Закону передбачено, що у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Судом установлено, що відповідно до
звіту № 04.11.24 від 29.04.2011 з визначення
вартості матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу та ремонтної калькуляції № 04.11.24
від 29.04.2011, вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу
«Фольксваген Поло», державний номер
НОМЕР_1, склала 16.297,61 грн.

Відповідно до рахунку на оплату за
замовленням № 13 від 19.04.2011 та акта
надання послуг № 60 від 15.08.2011 вартість
відновлювального ремонту склала 16.352,00
грн.

Судом також установлено, що позивач,
згідно з платіжним дорученням № 4939 від
16.07.2011, виплатив страхувальнику
страхове відшкодування у розмірі 15.852,00
грн.

Разом з цим судом установлено, що у
протоколі огляду транспортного засобу
«Фольксваген Поло» № 04.11.24 від 18.04.2011
зафіксовано перелік пошкоджень
вказаного транспортного засобу, згідно
з яким було пошкоджено: бампер
передній, панель передня, накладна
бампера переднього права, решітка
бампера переднього центральна, бампер
задній, накладна бампера заднього
нижня, перекос прийому кришки
багажника та пройому капота,
відновлення яких відповідно до акта
надання послуг № 60 від 15.08.2011 склало
16.352,00 грн.

Згідно ст.ст. 3 - 5 Закону обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників. Суб'єктами
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
страхувальники, страховики, особи,
цивільно-правова відповідальність
яких застрахована, Моторне
(транспортне) страхове бюро України та
потерпілі. Об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Тобто, цей Закон є спеціальним у сфері
страхування цивільно-правової
відповідальності, яка здійснюється з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників шляхом здійснення
такого відшкодування страховиком при
настанні страхового випадку.

Пункт 21.4 ст. 21 Закону передбачає, що
лише у разі експлуатації транспортного
засобу на території України без
наявності чинного поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності особа несе
відповідальність, встановлену законом.

З огляду на викладене, позивач набув
право вимоги до особи, відповідальної
за заподіяний збиток. Такою особою, у
даному випадку, є ОСОБА_4, як власник та
водій автомобіля, що винний у ДТП, однак
у разі якщо її цивільно-правова
відповідальність перед третіми
особами застрахована у певного
страховика, то останній стає
відповідальною особою, адже, внаслідок
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, страховик в
межах страхової суми несе
відповідальність за шкоду, завдану
застрахованою ним особою, тобто, бере
на себе всю відповідальність за свого
страхувальника, що виникає внаслідок
заподіяння шкоди джерелом підвищеної
небезпеки, оскільки застрахував такий
страховий ризик, як відповідальність
за шкоду, заподіяну джерелом
підвищеної небезпеки.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 по заподіянню шкоди життю,
здоров'ю та майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди при
керуванні автомобілем «Део Матіз»,
державний номер НОМЕР_2, застрахована
відповідачем згідно з полісом №
ВС/9424918, строком дії 02.06.2010 - 01.06.2011, ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну - 25.500,00 грн, франшиза - 510,00 грн.
Згідно вказаного полісу відповідач
взяв на себе обов'язок відшкодувати
шкоду, зокрема майну третіх осіб
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Враховуючи, що станом на момент
вчинення ДТП ОСОБА_4 керувала
автомобілем «Део Матіз», державний
номер НОМЕР_2, та враховуючи, що з вини
ОСОБА_4 сталася ДТП, як встановлено
постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 13.05.2011 у справі № 3-5109/11,
саме відповідач, згідно п. 22.1 ст. 22
Закону є особою, відповідальною за
збитки, а тому позивач правомірно
звернувся до відповідача з вимогою про
виплату страхового відшкодування.

При цьому судом установлено, що
відповідно до платіжного доручення №
1522 від 27.04.2012 відповідачем виплачено
позивачу суму страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 11.002,60 грн.

Згідно з ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Натомість, відповідно до ст. 993 ЦК
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

У свою чергу, стаття 27 Закону України
"Про страхування" також зазначає, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, закріплене в ч. 1 ст. 1191 ЦК
України нормативне застереження щодо
можливості встановлення законом
іншого розміру зворотної вимоги
(регресу) до винної особи, ніж розмір
виплаченого відшкодування, цілком
узгоджується з положеннями ст. 993 ЦК
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування", якими право регресної
вимоги страховика до відповідальної за
завдані збитки особи обмежується дещо
іншим розміром, а саме фактичними
витратами (затратами) страховика. До
складу таких фактичних витрат
відносяться виплачені страхувальнику
суми компенсації вартості проведених
експертиз (автотехнічної,
автотоварознавчої тощо), пов'язаних з
визначенням розміру та виплатою
страхового відшкодування.

Отже, виходячи з системного аналізу
змісту ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст.
27 Закону України "Про страхування" до
позивача (скаржника) в даному випадку
перейшло виключно у межах фактичних
витрат (2124 грн. виплаченого страхового
відшкодування) право зворотної вимоги
до особи (ВАТ "СК "НОВА"), відповідальної
за заподіяний збиток.

Відповідно до приписів п. 12.1 ст. 12
Закону розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Судом установлено, що ОСОБА_4 виплачено
позивачу 510,00 грн (франшиза за полісом №
ВС/9424918), згідно з платіжним дорученням
№ від 30.05.2012.

Таким чином, оскільки позивачем було
виплачено страхувальнику страхове
відшкодування в розмірі 15.852,00 грн, що
підтверджено наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням № 4939 від
16.07.2011, на підставі зазначених вище
положень законодавства, позивачу
залишається невідшкодованим у порядку
регресу страхове відшкодування в сумі
4.339,40 грн.

Враховуючи викладене суд дійшов
висновку, що розмір суми страхового
відшкодування, яке підлягає виплаті
відповідачем позивачу у справі
становить 4.339,40 грн, з розрахунку: 15.852,00
грн (виплачена позивачем постраждалій
у ДТП особі (страхувальнику) сума
страхового відшкодування) - 11.002,60 грн
(сума страхового відшкодування,
виплачена позивачу відповідачем) - 510,00
грн (франшиза, що виплачена позивачу
ОСОБА_4).

Таким чином суд дійшов висновку, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача страхового відшкодування
в сумі 4.339,40 грн обґрунтована та
підлягає задоволенню.

При цьому судом враховано, що звіт № 15424
оцінки транспортного засобу від 06.06.2011
та калькуляція № 15424 від 06.06.2011, що
складені на підставі протоколу огляду
транспортного засобу № 15424 від 31.05.2011,
містять суму відновлювального ремонту
11.002,60 грн, на підставі чого відповідач,
сплативши позивачу вказану суму,
вважає, що його зобов'язання з виплати
страхового відшкодування в порядку
регресу перед позивачем у справі
виконано.

Однак суд звертає увагу на те, що
Верховним Судом України у листі "Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування" від
19.07.2011 роз'яснено, що, визначаючи розмір
заподіяної шкоди при страхуванні
наземного транспорту, суди, у разі
виникнення спору щодо визначення
розміру шкоди, повинні виходити з
фактичної (реальної) суми, встановленої
висновком автотоварознавчої
експертизи, або відповідними
документами станції технічного
обслуговування, на якій проводився
ремонт автомобіля.

Заперечення відповідача стосовно того,
що вказаний акт наданих послуг № 60 є
неналежним доказом, що підтверджує
виконання робіт визнається судом
необгрунтованим, оскільки останній
містить підпис виконавця, а саме ФОП
ОСОБА_5, крім того виконані роботи
згідно з таким актом та виставленим на
підставі нього рахунку № № 13 від 19.04.2011
були оплачені позивачем.

Крім того позивач здійснив виплату
страхового відшкодування наданих
послуг - в сумі 15.852,00 грн, відтак у суду є
всі підстави вважати, що в останнього
на підставі ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України перейшло право вимоги
(регресу) в межах цієї суми до
відповідача, як до страховика особи,
яка відповідальна за заподіяні збитки.

Аналогічної правової позиції
дотримується й Вищий господарський суд
України, зокрема, у постановах від
15.01.2013 зі справи № 5011-72/9778-2012, від 21.05.2013
зі справи № 22-17-25-26/366-07-7922.

Разом з цим звіт та ремонтна
калькуляція № 15424, що були складені
06.06.2011, не можуть бути підставою для
сплати страхового відшкодування в
порядку регресу, оскільки фактичні
затрати позивача склали 15.852,00 грн, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 4939 від 16.07.2011.

Посилання відповідача у письмових
поясненнях б/н від 03.03.2014 на те, що у
звіті, наданому позивачем, у суму
страхового відшкодування включено ПДВ,
однак кошти сплачувались на рахунок
фізичної особи, що не є його платником,
судом визнається безпідставним,
виходячи з того, що сума страхового
відшкодування, яка підлягає виплаті в
порядку регресу, відповідно до
приписів вказаних вище норм, має
відповідати розміру виплаченого
страхового відшкодування. Аналогічної
позиції дотримується Верховний Суд
України.

Відповідно до ч. 1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин та враховуючи
викладене вище позов підлягає
задоволенню повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України позивачем
понесені судові витрати, пов'язані з
розглядом справи, зокрема витрати по
сплаті судового збору, то зазначені
витрати відшкодовуються за рахунок
відповідача.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 32-34,
49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Омега" (04053, м. Київ, вул.
Обсерваторна, 17-А, ідентифікаційний ) з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду, на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю Страхової компанії
"Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Л.
Українки, 26, ідентифікаційний ) 4.339 (чотири тисячі триста
тридцять дев'ять) грн 40 коп. страхового
відшкодування та витрати зі сплати
судового збору в сумі 1.720 (одну тисячу
сімсот двадцять) грн 50 коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.03.2014.

Суддя
О.М. Дупляк