ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 лютого 2014 року Справа № 54/267 (4/397)

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіШевчук
С.Р.,суддів:Владимиренко С.В., Малетича
М.М., Могил С.К., Селіваненка
В.П.,розглянувши заяву Державної
іпотечної установипро перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 10.02.2014у
справі№ 54/267 (4/397)за позовом Державної
іпотечної установидоПублічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра"за участюПрокурора міста
Києвапростягнення 864 685 033,52 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.10.2013 у справі № 54/267 (4/397),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013,
частково задоволено заяву Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
господарського суду міста Києва від
11.10.2011 у справі № 54/267; рішення
господарського суду міста Києва від
11.10.2011 у справі № 54/267 скасовано та
прийнято нове, яким припинено
провадження у справі № 54/267 в частині
позовних вимог про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" на користь
Державної іпотечної установи
заборгованості по поверненню кредиту в
розмірі 693 595 080,00 грн.; в іншій частині
позовні вимоги задоволено частково;
вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача інфляційні втрати в
розмірі 69 359 508,00 грн., 3% річних в розмірі
28 731 938,65 грн.; розстрочено виконання
рішення господарського суду міста
Києва від 10.10.2013 у справі № 54/267 на
загальну суму 98 115 056,19 грн. на п'ять
років (60 місяців), згідно з наведеним у
рішенні графіком.

Постановою Вищого господарського суду
України від 10.02.2014 у справі № 54/267 (4/397)
постанову суду апеляційної інстанції
залишено без змін.

Державною іпотечною установою подано
заяву про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 10.02.2014
у справі № 54/267 (4/397), в якій заявник
просить вказану постанову скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 09.10.2013
у справі № 914/626/13-г, від 05.07.2007 у справі №
21/140, від 29.05.2012 у справі № 27/218, від 12.10.2010
у справі № 13/384 та рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 07.11.2012, мотивовано
неоднаковим застосуванням судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
статей 1048, 1054 Цивільного кодексу
України та статті 58 Закону України "Про
банки і банківську діяльність",
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах, щодо стягнення
відсотків за користування кредитом.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета та підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків, покладених в основу цих
судових рішень.

У постанові від 10.02.2014 у справі № 54/267
(4/397), про перегляд якої подано заяву,
суд касаційної інстанції, переглядаючи
рішення судів попередніх інстанцій по
суті позовних вимог, погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
в частині, що стосується доводів
заявника, а саме щодо відсутності
підстав для стягнення з відповідача
відсотків за користування кредитом
рефінансування. При цьому, Вищий
господарський суд України виходив із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що на
правовідносини, які склалися між
сторонами, поширюється дія мораторію
на задоволення вимог кредиторів.

Водночас у постанові від 09.10.2013 у справі
№ 914/626/13-г суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову про
стягнення процентів за користування
кредитними коштами, у тому числі за
період після спливу строку, на який був
наданий кредит (в частині, що
стосується доводів заявника), виходячи
із встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що у
кредитному договорі сторони погодили,
що проценти за користування кредитом
нараховуються з дня перерахування
коштів з позичкового рахунку
позичальника до моменту фактичного
повернення кредиту, у той час, як
відповідач станом на момент розгляду
справи у господарському суді кредитні
кошти не повернув та продовжував ними
користуватися.

У постановах від 05.07.2007 у справі № 21/140
та від 12.10.2010 у справі № 13/384 суд
касаційної інстанції, виходячи із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про
наявність у відповідача
заборгованості перед позивачем за
відсотками за користування кредитом за
кредитним договором, погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо задоволення позову про стягнення
заборгованості за відсотками за
користування кредитом (в частині, що
стосується доводів заявника).

У рішенні від 07.11.2012, виходячи із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи, суд
касаційної інстанції прийшов до
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення позову про стягнення
процентів за користування депозитом (в
частині, що стосується доводів
заявника), оскільки рішенням
міськрайонного суду у іншій справі
проценти, за користування депозитом
вже були стягнуті.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин справи, залежно від яких суди
касаційної інстанції дійшли
відповідних правових висновків.

Постанова Вищого господарського суду
України від 29.05.2012 у справі № 27/218 не
може бути доказом неоднакового
застосування норм матеріального права
у подібних правовідносинах, оскільки
предмет спору у вказаній справі та у
справі № 54/267 (4/397), про перегляд
постанови у якій подано заяву, є
різними. Так, предметом спору у справі
№ 54/267 (4/397) є вимоги про стягнення
заборгованості за кредитом з
урахуванням індексу інфляції,
відсотків за користування кредитом та
3% річних, в той час, як предметом спору у
справі № 27/218 є тлумачення умов
договору, тобто, правовідносини у
зазначених справах не є подібними.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В :

Відмовити Державній іпотечній
установі у допуску справи № 54/267 (4/397) до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя С. Шевчук Судді:
С. Владимиренко М. Малетич С. Могил
В. Селіваненко