ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.03.14р. Справа № 904/9407/13За позовом
Фермерського господарства "Конкурент",
Дніпропетровська обл., Павлоградський
район, с. Оженківка

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Павлоград

про стягнення 100 000 грн.

Головуючий колегії
Петренко Н.Е.

Судді: Золотарьова Я.С

Первушин Ю.Ю.

секретар судового засідання
Завалей Я.О.

Представники:

від позивача: Пономаренко А.Г., голова
ФГ "Конкурент",

Савченко С.А., представник
за довіреністю №02-С-14 від 08.01.2014р.

від відповідача: особисто ОСОБА_1

ОСОБА_6 представник за
довіреністю № б/н від 14.01.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 04.12.13р.
порушено провадження у справі №904/9407/13
за позовом фермерського господарства
"Конкурент" (далі-позивач) до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
(далі-відповідач) про стягнення 100 000,00
грн. Справу призначено до розгляду на
14.01.14р.

Ухвалою господарського суду від 14.01.14р.
відкладено розгляд справи на 28.01.14р.

Ухвалою господарського суду від 28.01.14р.
призначено колегіальний розгляд
справи, матеріали справи передано для
визначення складу колегії голові
господарського суду Дніпропетровської
області.

Розпорядженням голови господарського
суду Дніпропетровської області за № 93
від 28.01.14р. призначено колегію у складі:
головуючий суддя - Петренко Н.Е., судді -
Золотарьова Я.С., Первушин Ю.Ю.

Ухвалою господарського суду від 29.01.14р.
прийнято справу № 904/9407/13 до розгляду
колегією суддів в складі: головуючий
суддя Петренко Н.Е., судді - Золотарьова
Я.С., Первушин Ю.Ю.; призначено розгляд
справи на 25.02.14р.

25.02.14р. до суду від позивача надійшла
заява про уточнення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 25.02.14р.
відкладено розгляд справи на 12.03.14р.

12.03.14р. у судовому засіданні оголошено
перерву до 25.03.14р.

25.03.14р. у судовому засіданні повноважні
представники позивача уточнили
позовні вимоги, які просили
задовольнити у повному обсязі, про що
також зазначено у заяві, яку долучено
до матеріалів справи.

В свою чергу, повноважні представники
відповідача уточнені позовні вимоги не
визнають та просять суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі, про що також зазначено у
відзиві на уточнену позовну заяву.

В судовому засіданні 25.03.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, дослідивши
подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.11р. між позивачем та відповідачем
укладено договір оренди № 14/10-11 (далі -
Договір оренди), відповідно до умов п.1.
якого позивач передає, а відповідач
приймає земельну ділянку площею 50 га,
що знаходиться на території
Межирічської сільської Ради та
належить фермерському господарству;
сіялку СЗТ-3, 6, культиватор КПС-4, 2, сарай
площею 100 кв.м., трактор ЮМЗ.

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди,
об'єкт передається позивачем
відповідачу для використання останнім
у господарській діяльності.

Згідно з п. 2.1. Договору оренди, передача
- приймання здійснюється на підставі
відповідного Акту приймання - передачі.
В акті відображається стан об'єкту.
Об'єкт вважається переданим в оренду з
моменту підписання Акту.

Пунктом 3.1. Договору оренди
передбачено, що строк оренди становить
3 роки з дати приймання об'єкта за Актом
приймання - передачі. Якщо жодна із
сторін не пізніше ніж за місяць до
закінчення строку дії Договору не
заявить про намір його розірвати, цей
договір автоматично пролангується
(продовжується на тих самих умовах).

Відповідно до п. 4.1. Договору оренди,
загальний розмір орендної плати за
об'єкт становить 30 тис. грн. на рік.

Розмір орендної плати може
переглядатися та змінюватися за
взаємною згодою не частіше ніж один раз
на рік (п. 4.2. Договору оренди).

Пунктом 5.1. Договору оренди
передбачено, що повернення об'єкта
позивачу здійснюється на підставі
відповідного Акта прийому - передачі.
Об'єкт вважається фактично переданим
відповідачем позивачу з дати
підписання Акта приймання - передачі у
власність позивача без відшкодування
відповідачу їх вартості.

В п. 6.1. Договору оренди зазначено про
те, що при порушенні своїх зобов'язань
за Договором сторона несе
відповідальність, визначену Договором
та/або чинним законодавством України.
Порушенням зобов'язанням є його
невиконання або неналежне виконання,
тобто виконання з порушенням умов
визначених договором.

Сторона, яка своїми діями завдала
збитків іншій стороні, повинна їх
відшкодовувати в повному обсязі (п. 6.2.
Договору оренди).

Пунктом 7.4. Договору оренди
передбачено, що дія договору
припиняється у разі:

- закінчення строку на який його було
укладено (п. 7.4.1. Договору оренди);

- ліквідація відповідача (п. 7.4.2.
Договору оренди);

- загибелі об'єкта (п. 7.4.3. Договору
оренди);

- розірвання договору за згодою сторін
(п. 7.4.4. Договору оренди);

- розірванням Договору за рішенням суду
(п. 7.4.5. Договору оренди);

- в інших випадках, передбачених
Договором та чинним законодавством
України (п.7.4.6. Договору оренди).

Договір набуває чинності в момент його
підписання і діє протягом 3 років (п. 7.2.
Договору оренди).

Як зазначає позивач, на виконання умов
вищезазначеного Договору оренди,
позивач передав, а відповідач прийняв
транспортні засоби в кількості 3-х
одиниць:

- сіялка СЗТ - 3,6;

- культиватор КПС - 4,2;

- трактор ЮМЗ-6,

що підтверджує акт приймання - передачі
№ 1 від 01.12.11р. (а.с.12).

Позивач зазначає про те, що передані
по вищезазначеному Акту транспортні
засоби належать йому, що
підтверджується наступним:

- сіялка СЗТ - 3,6 була придбана
позивачем на підставі товарної
накладної № 4-214 від 23.02.1993р. (а.с. 85) та
платіжного доручення № 2 від 25.02.1993р.
(а.с.86);

- культиватор КПС - 4,2 прийнятий на
баланс позивача, що підтверджує
рішення власника від 05.04.06р. (а.с.90) та
Акт приймання-передачі (а.с.91);

- трактор ЮМЗ-6, що підтверджує
свідоцтво про реєстрацію машини (а.с.58).

Посилаючись на лист відповідача (а.с. 89),
позивач зазначає про те, що останній
підтвердив факт отримання
транспортних засобів згідно акту
приймання-передачі № 1 від 01.12.11р. без
заперечень.

В порушення умов Договору оренди, як
зазначає позивач, відповідач за період
з 01.12.11р. до 15.10.13р. орендну плату не
сплатив, у зв'язку з чим відповідач має
заборгованість перед позивачем у
розмірі 55 000,00 грн. (з 01.12.11р. по 30.11.12р. -
30000 грн., з 01.12.12р. по 15.10.13р. - 25 000 грн. за
10,5 місяців).

Позивач вважає, що зазначення
конкретної суми за конкретну техніку
не передбачено вищезазначеним
Договором оренди, бо сума орендної
плати є фіксованою і не залежить від
обсягу отриманого в оренду майна.

Крім того, посилаючись на п. 5 Акту
приймання - передачі від 01.12.11р. позивач
зазначає про те, що за період з 01.12.11р. по
10.03.12р. (100 днів) відповідач має
заборгованість перед позивачем по
оплаті щодобової орендної плати у
розмірі 10 000 грн. (100 днів х 100 грн.).

Позивач звертає увагу суду на те, що на
адресу відповідача було направлено
повідомлення від 14.09.13р. про відмову від
Договору оренди на підставі
систематичного порушення відповідачем
своїх обов'язків щодо вчасного
внесення орендної плати та у зв'язку з
чим позивач вимагав негайного
повернення взятого орендованого майна
(а.с. 13).

21.10.13р. відповідачем на адресу позивача
було надіслано лист № 1, відповідно до
якого відповідач зазначив про те, що
позивач має заборгованість перед
відповідачем у розмірі 90 346,00 грн., тому
тільки при погашенні боргу можливо
розглянути питання про припинення дії
Договору оренди. Крім того, у листі
відповідач зазначив про те, що за актом
прийому - передачі сіялка останньому не
була передана, у зв'язку з несправністю
(а.с. 14).

Як зазначає позивач, згідно рахунку ПП
"Агротайм" станом на 17.12.13р. вартість
сіялки СЗТ-3,6 складає 111 200,00 грн. (а.с.96). З
урахуванням амортизаційного зносу,
який складає 0,056% в рік, на обліку ФГ
"Конкурент" станом на 18.03.14р. перебуває
сіялка СЗТ-3,6 вартістю 110 402,71 грн. Саме
на таку суму відповідач спричинив
збитки позивачу із-за втрати ним майна
позивача. Але на теперішній час позивач
вимагає стягнути з відповідача лише
частку з цієї суми збитків у розмірі 29
500 грн., тому розрахунку цієї суми немає.

У зв'язку з неповерненням орендованого
майна, позивач на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК
України нарахував до сплати
відповідачу неустойку у розміру 5 500,00
грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість з орендної плати у
розмірі 55 000,00 грн., заборгованість по
оплаті щодобової орендної плати на
підставі п.5 Акту приймання - передачі у
розмірі 10 000,00 грн., відшкодування
збитків від вартості сіялки СЗТ-3,6 у
розмірі 29 500,00 грн., неустойку у розмірі
5 500,00 грн., всього 100 000,00 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав та
просить суд відмовити позивачу в їх
задоволенні у повному обсязі, виходячи
з наступного.

Як зазначає відповідач, сіялка СЗТ - 3,6
позивачем відповідачу не передавалась,
а була продана іншій особі за 20 000 грн.,
що підтверджується висновком за
результатами перевірки від 05.12.13р.
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області (а.с.44-45) та
Актом опису й арешту майна від 04.12.13р.
(а.с.41-42). Дані факти підтверджують, що
позивач вводить суд в оману. Таким
чином, відповідач вважає, що сукупність
доказів свідчить про те, що в діях
відповідача відсутні ознаки втрати
сіялки, а навпаки, вона була
реалізована позивачем іншій особі, а
тому позовні вимоги в частині
стягнення збитків від вартості сіялки
СЗТ-3,6 є безпідставними, у зв'язку з чим
задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідач зазначає про те,
що у позові від 16.11.13р. позивач вказує
вартість сіялки СЗТ - 3,6 - 221 177,00 грн., в
уточненій позовній заяві від 25.02.14р. - 109
954,56 грн., в уточненій позовній заяві від
19.03.14р. - 110 402,71 грн. Як вважає відповідач,
вказана вартість не може бути прийнята
до уваги через її необґрунтованість.
Сіялка була придбана у 1993 році за
грошову одиницю карбованець, що
спростовує її вартість, яка з корисного
мотиву вказана позивачем.

Відповідач звертає увагу суду на те, що
у позовній заяві від 16.11.13р. та у
повідомленні позивач вказав про те, що
на балансі останнього є тільки одна
сіялка СЗТ - 3,6 вартістю 221177,00 грн., а
потім позивач зазначає, що на обліку
засобів господарства вже дві сіялки. Ці
обставини свідчать про те, що позивач
недобросовісно користується своїми
процесуальними правами.

Крім того, відповідач зазначає про те,
що земельна ділянка площею 50 га, яка
розташована на території Межирічської
сільської ради, знаходиться у
користуванні позивача і до складу
земель останнього не відноситься,
оскільки ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про фермерське
господарство" землі фермерського
господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на
праві власності фермерському
господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать
громадянам-членам фермерського
господарства на праві приватної
власності;

в) земельної ділянки, що
використовується фермерським
господарством на умовах оренди.

Посилаючись на ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про оренду землі", ст. 2 Указу
Президента України від 23.04.1997 року "Про
оренду землі" відповідач зазначає про
те, що орендодавцями земельних ділянок
є громадяни та юридичні особи, у
власності яких перебувають земельні
ділянки.

Відповідач зазначає про те, що земельна
ділянка площею 50 га у власності
позивача не перебуває і тому вона не
може бути передана в оренду
відповідачу. Договір оренди у цій
частині суперечить вимогам Закону, ст.
203 ЦК України і тому є недійсним.

Крім того, відповідач зазначає про те,
що відповідно до ст. 18 Закону України
"Про оренду землі" договір оренди землі
набуває чинності після його державної
реєстрації. Договір оренди укладений
між сторонами не має державної
реєстрації і тому у цій частині не
набрав чинності. Ці обставини
виключають вимогу позивача на
стягнення орендної плати, неустойки з
відповідача за земельну ділянку.

Відповідач звертає увагу на те, що
земельна ділянка площею 50 га фактично
знаходилася у користуванні позивача,
що підтверджується актом обстеження
посівів сільськогосподарських культур
від 15.08.12р., який посвідчений печаткою,
підписом голови господарства та
затверджений начальником управління
агропромислового розвитку
Павлоградської райдержадміністрації
(а.с.43).

Вимоги позивача про стягнення орендної
плати за користування відповідачем
орендованої техніки за період з 01.12.11 р.
по 30.11.12 р. та з 01.12.12 р. по 15.10.13 р.,
посилаючись на п. 5 Акту
приймання-передачі майна від 01.12.11р.
також задоволенню не підлягають,
оскільки відповідно п. 5 Акту орендна
плата нараховується за оренду майна за
фактом роботи техніки. Факт виконання
роботи, використання майна повинен
підтверджуватися актами виконаних
робіт, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Крім того, відповідач звертає увагу на
те, що Акт приймання-передачі майна від
01.12.11р. не є додатковим Договором
оренди, бо за ст. 186 ГК України спрощений
спосіб укладення
організаційно-господарських договорів
не допускається. Іншого договору, крім
спірного Договору оренди, між
сторонами не укладалося.

Як вважає відповідач, позивач не надав
суду докази про те, що трактор ЮМЗ-6,
сіялка, культиватор працювали у
позивача. Навпаки, вказана техніка не
працювала і тому акти про факт роботи
техніки ні позивачем, ні відповідачем
не складалися, що унеможливлює
здійснювати оплату за її оренду. Крім
того, позивач не надсилав відповідачу
жодного рахунку з вимогою здійснити
плату за оренду трактора, сіялки,
культиватора.

Відповідач звертає увагу суду на те, що
12.06.13р. відділом виконавчої служби
Павлоградського міськрайонного
управління юстиції, на виконання
наказу господарського суду
Дніпропетровської області № 41/904/334/2013
від 25.02.13р. про стягнення з фермерського
господарства "Конкурент" на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 32 000
грн., був накладений арешт на трактор
ЮМЗ-6, який належить позивачу (а.с.39-40).
Трактор був переданий на зберігання
громадянину ОСОБА_8 Ці обставини
підтверджуються відповідним актом
опису й арешту майна. Ці факти відомі
позивачу, але він безпідставно вимагає
від відповідача орендну плату за
техніку.

Крім того, відповідач зазначає про те,
що умовами Договору оренди не
передбачена відповідальність орендаря
у вигляді неустойки за несвоєчасне
повернення орендованого майна, а тому
не підлягає стягненню на користь
позивача неустойка у розмірі 5 500 грн. До
речі, як зазначає відповідач,
повернення орендованого майна повинно
відбутися не раніше строку дії
Договору оренди, який відповідно до
п.7.2. Договору закінчується 14.10.14р.

Також відповідач вважає, що позивач
вимагає суд двічі стягнути орендну
плату за п. 4.1 Договору оренди у розмірі
55 000 грн. і орендну плату за п. 5 Акту
приймання-передачі майна у розмірі 10 000
грн. Така вимога суперечить ст. 759 та ч. 1
ст.762 ЦК України, тому що за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Так, за
Договором оренди відповідач здійснив
оплату позивачу за оренду майна у
розмірі 18 696,00 грн., що підтверджується
актом звірки взаємних розрахунків
станом на 07.11.12 р. за період з 09.12.11р. по
05.10.12р. (а.с.37) та прибутковими касовими
ордерами про перерахування грошей (а.с.
48-54). Таким чином, у відповідача
відсутній будь-який борг перед
позивачем.

Відповідач зазначає про те, що за
умовами Договору оренди повернення
орендованого майна здійснюється у разі
припинення договору, що відповідає
вимогам ч. 1 ст. 785 ЦК України. Строк дії
Договору оренди до 14.10.14р. Відповідач не
має можливості повернути майно
позивачу через його арешт виконавчою
службою, що виключає стягнення
неустойки з відповідача за невиконання
обов'язку щодо поверненню речі у
розмірі 5 500,00 грн. У позивача відсутні
докази на припинення договору за
згодою з відповідачем, тому повернення
майна можливе лише після закінчення
строку дії Договору оренди.

Відповідач зауважує, що позивач не має
документів, які підтверджують право
власності на трактор ЮМЗ, культиватор
КПС - 4,2, сіялку СЗТ - 3,6, тому позивач не
мав право укладати Договір оренди та
акт приймання - передачі майна. Крім
того, відповідно до листа Державної
інспекції сільського господарства в
Дніпропетровській області від 20.01.14р., в
електронно-обліковій системі
інспекції відсутня інформація про
зареєстровану сільськогосподарську
техніку за ФГ "Конкурент", за період
2011-2013рр. сільськогосподарська техніка
господарством на облік не ставилася та
з обліку не знімалася (а.с.107). Згідно з
інформаційною довідкою з Державного
реєстру прав на нерухоме майно від
17.06.13р. за ФГ "Конкурент" не
зареєстровано речових прав на нерухоме
майно (а.с.108-109). Також відповідач
зазначає про те, що культиватор КПС - 4,2
та сіялка СЗТ - 3,6 до транспортних
засобів не відноситься.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, колегія суддів
керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України
визнає Договір оренди № 14/10-11 від 14.10.11р.
недійсним, виходячи з наступного.

Предметом Договору оренди є:

- земельна ділянка площею 50 га, що
знаходиться на території Межирічської
сільської Ради та належить
фермерському господарству;

- сіялка СЗТ-3,6;

- культиватор КПС-4, 2;

- сарай площею100 кв.м.;

- трактор ЮМЗ.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди). Це стосується
перш за все окремих видів договорів
найму, таких як оренда земельної
ділянки, що регулюється Земельним
кодексом України та Законом України
"Про оренду землі".

Як передбачено у ст. 15 Закону України
"Про оренду землі", істотними умовами
договору оренди землі є, зокрема, об'єкт
оренди (кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки). Відсутність у договорі оренди
землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, а також
порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі є: план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); акт приймання-передачі
об'єкта оренди; проект відведення
земельної ділянки у разі його
розроблення згідно із законом.

Колегія суддів встановила, що спірний
Договір оренди не містить кадастровий
номер та конкретне місце розташування
земельної ділянки. Крім того, позивач
не надав суду належних та допустимих
доказів, що земельна ділянка площею 50
га, яка є предметом спірного Договору
оренди належить саме позивачу на праві
власності, і позивач мав право
передавати вказану земельну ділянку в
оренду.

Частина 3 статті 640 Цивільного кодексу
України пов'язує настання моменту
укладення договору з моментом
нотаріального посвідчення або (та)
моментом державної реєстрації. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного
кодексу України правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

У разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним (ч. 1
ст. 220 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 793 Цивільного
кодексу України, договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) укладається у
письмовій формі. При цьому, договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) строком на
один рік і більше підлягає
нотаріальному посвідченню.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що позивач не надав суду
жодного доказу, що сарай площею 100 кв.м.,
який є предметом спірного Договору
оренди належить саме позивачу на праві
власності, і позивач мав право
передавати його в оренду. Крім того,
спірний Договір оренди не містить
посилання на місцезнаходження сараю,
що є однієї з істотних умов та не має
обов'язкового нотаріального
посвідчення.

Щодо сіялки СЗТ-3,6, культиватора КПС-4,2
та трактора ЮМЗ, які є предметами
Договору оренди, то колегія суддів
вважає за необхідне зазначити, що:

По-перше, спірний Договір оренди не
містить всі індивідуальні ознаки
вищезазначеної техніки, а саме: повне
найменування, реєстраційний номер,
марку, рік випуску, державний номер (при
необхідності), що не дозволяє
визначити, яку саме техніку передано в
оренду.

По-друге, позивач не надав докази того,
що він є власником зазначеної у
спірному Договорі оренди техніки, яка
пройшла необхідну реєстрацію.

Виходячи з положень ст. 215 Цивільного
кодексу України та згідно з
роз'ясненнями Пленуму Вищого
господарського суду України в п. 2
постанови N 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" від 29.05.2013 року,
зазначено про те, що правочин може бути
визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного
Кодексу України, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог ст. 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Статтею 638 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом,
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін (ч. 1 ст. 209 Цивільного кодексу
України).

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити про те, що позивач не може
усунути у встановленому порядку
порушення, які тягнуть за собою
визнання провочину недійсним.

Крім того, у випадку визнання
господарським судом правочину
(господарського договору) недійсним, у
зв'язку з вчиненням його з порушенням
закону, для суду не має значення чи
усвідомлювали (чи повинні були
усвідомлювати) сторони протиправність
своєї поведінки під час вчинення
правочину.

Таким чином, колегія суддів встановила
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорі)
недійсними на момент їх вчинення
(укладання) і настання відповідних
наслідків.

Враховуючи вищевикладене, Договір
оренди № 14/10-11 від 14.10.11р. визнається
судом недійсним з моменту його
вчинення, тобто з 14.10.11р.

Колегія суддів вважає також за
необхідне дати правову оцінку усім
фактам на які посилається позивач, як
на підстави звернення з позовом до
суду.

Якби Договір оренди № 14/10-11 від 14.10.11р.
був укладений сторонами відповідно до
умов чинного законодавства, та судом не
був би визнаний недійсним, то суд також
не мав підстави для задоволення
позовних вимог позивача, виходячи з
наступного.

По-перше, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити про те, що умовами
укладеного між сторонами Договору
оренди передбачений загальний розмір
орендної плати у розмірі 30 000,00 грн. на
рік. Згідно Акта приймання-передачі № 1
від 01.12.11р. позивач передав відповідачу
тільки сіялку СЗТ-3,6, культиватор КПС-4,2
та трактор ЮМЗ. Дослідивши спірний
договір, колегією суддів встановлено,
що сторони не передбачили розділу
орендної плати по кожному об'єкту
оренди.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити про те, що судом (ухвала від
14.01.14р.) було зобов'язано позивача
надати обґрунтований розрахунок
заборгованості з орендної плати за
період з 01.12.11р. по 15.10.13р., відповідно до
п. 4.1. Договору оренди, з зазначенням
конкретної суми за конкретну техніку.
Але, позивач заявив про те, що
визначення конкретної суми за
конкретну техніку не передбачено
вищезазначеним Договором оренди, бо
сума орендної плати є фіксованою і не
залежить від обсягу отриманого в
оренду майна (а.с.80). З даним твердженням
колегія суддів не погоджується,
оскільки відповідно до умов спірного
Договору оренди предметом є:

- земельна ділянка площею 50 га,

- сіялка СЗТ-3,6;

- культиватор КПС-4, 2;

- сарай площею100 кв.м.;

- трактор ЮМЗ,

тобто п'ять позицій, які відрізняються
між собою і якщо в оренду передавалась
лише частина майна, що є предметом
оренди, то і орендна плата має бути
скоригована відповідно. Але сам
позивач це зробити не зміг.

Таким чином, суд немає можливості
перевірити розрахунок орендної плати у
розмірі 55000 грн.

По-друге, відповідно до п. 7.2.
зазначеного Договору оренди він
укладався на 3 роки, тобто до 14.10.14р.

Твердження позивача про те, що Договір
оренди є припиненим, у зв'язку з
відмовою останнього є необґрунтованим,
тому що відповідно до умов п. 7.4. дія
Договору оренди припиняється лише у
разі:

- закінчення строку на який його було
укладено (п. 7.4.1. Договору оренди);

- ліквідація відповідача (п. 7.4.2.
Договору оренди);

- загибелі об'єкта (п. 7.4.3. Договору
оренди);

- розірвання договору за згодою сторін
(п. 7.4.4. Договору оренди);

- розірванням Договору за рішенням суду
(п. 7.4.5. Договору оренди);

- в інших випадках, передбачених
Договором та чинним законодавством
України (п.7.4.6. Договору оренди).

Таким чином, відмова позивача від
Договору оренди в односторонньому
порядку не є законною підставою для
припинення дії Договору, оскільки
можливість такої відмови не
передбачено.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити про те, що якби спірний
Договір оренди був би укладений
відповідно до умов чинного
законодавства, то позивач, у разі
систематичного порушення відповідачем
своїх зобов'язань щодо сплати орендної
плати, мав право звернутися з позовною
заявою до господарського суду про
розірвання Договору оренди та
стягнення заборгованості.

По-третє, п. 3.1. Договору оренди
визначено, що строк оренди становить 3
роки. Таким чином, об'єкти оренди
підлягають поверненню тільки через 3
роки, або у випадках передбачених п.7.4.
Договору оренди.

Таким чином, позивач не мав права
нараховувати неустойку за невчасне
повернення орендованого майна.

По-четверте, згідно з п. 2.1. Договору
оренди передача - приймання
здійснюється на підставі відповідного
Акту приймання - передачі. В акті
відображається стан об'єкту. Об'єкт
вважається переданим в оренду з
моменту підписання Акту.

В Акті приймання передачі № 1 від 01.12.11р.
зазначено про те, що позивач передав
відповідачу тільки сіялку СЗТ-3,6,
культиватор КПС-4,2 та трактор ЮМЗ.

Позивачем не надано суду жодного
доказу того, що позивачем також було
передано земельну ділянку 50 га та сарай
площею 100 кв.м., які є також предметом
Договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 761 Цивільного
кодексу України право передання майна
у найм має власник речі або особа, якій
належать майнові права.

Позивач не надав суду належних та
допустимих доказів, що земельна
ділянка 50 га, яка є предметом Договору
оренди, належить саме позивачу на праві
власності, і позивач мав право
передавати вказану земельну ділянку в
оренду. Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що фактично вказана
земельна ділянка знаходилася у
користуванні позивача, що
підтверджується актом обстеження
посівів сільськогосподарських культур
від 15.08.12р., який посвідчений печаткою,
підписом голови господарства та
затверджений начальником управління
агропромислового розвитку
Павлоградської райдержадміністрації
(а.с.43).

По-п'яте, матеріалами справи
підтверджується той факт, що сіялка СЗТ
- 3,6 позивачем відповідачу не
передавалась, а була продана іншій
особі, що підтверджується висновком за
результатами перевірки від 05.12.13р.
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області (а.с.44-45) та
Актом опису й арешту майна від 04.12.13р.
(а.с.41-42).

Крім того, як зазначає позивач сіялка
СЗТ - 3,6 була придбана позивачем на
підставі товарної накладної № 4-214 від
23.02.1993р. (а.с. 85) та платіжного доручення
№ 2 від 25.02.1993р. (а.с.86). Колегія суддів
звертає увагу на той факт, що станом на
час звернення позивача до суду пройшло
вже 21 рік, тому реальна вартість сіялки
СЗТ - 3,6 не може складати 221 177 грн., як
зазначає позивач у довідці № 1 від
02.11.13р. (а.с.15). Крім того, позивач не
надав жодного доказу здійснення
реальної оцінки вартості сіялки СЗТ - 3,6
(висновок експерта), на підставі якого
останній міг би оцінити збитки у разі
дійсної втрати майна.

Таким чином, позивач неправомірно
нарахував збитки від втрати сіялки
СЗТ-3,6 та неправомірно нарахував
орендну плату за використання
зазначеної техніки.

По-шосте, матеріалами справи
підтверджено, що 12.06.13р. відділом
виконавчої служби Павлоградського
міськрайонного управління юстиції, на
виконання наказу господарського суду
Дніпропетровської області № 41/904/334/2013
від 25.02.13р. про стягнення з фермерського
господарства "Конкурент" на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 33 928,50
грн., був накладений арешт на трактор
ЮМЗ-6, який переданий на зберігання
громадянину ОСОБА_8 (а.с.39-40). Ці
обставини є доказом безпідставної
вимоги позивача щодо стягнення
орендної плати за вказану техніку та
неустойки за несвоєчасне повернення
орендованого майна.

По-сьоме, вимоги позивача про стягнення
орендної плати за користування
відповідачем орендованою технікою на
підставі п. 5 Акту приймання-передачі
майна від 01.12.11р. також задоволенню не
підлягають, оскільки відповідно до
умов п. 5 Акту орендна плата
нараховується за оренду майна за
фактом роботи техніки. Позивач не надав
суду жодного доказу того, що передана
по Акту техніка працювала та позивачем
виставлялися рахунки на оплату, що
унеможливлює здійснення розрахунку
вказаної суми орендної плати.

А крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити про те, що Акт
приймання-передачі майна від 01.12.11р. не
є самостійною угодою, бо містить
посилання на спірний Договір оренди, і
не є додатковою угодою до укладеного
Договору оренди, тому встановлення в
Акті приймання-передачі майна від
01.12.11р. додаткової плати за оренду майна
не відповідає вимогам закону і не може
прийматися судом до уваги.

По-восьме, позивач всупереч вимогам
чинного законодавства України
нарахував двічі орендну плату за
техніку, а саме відповідно до умов п. 4.1.
Договору оренди та п. 5 Акту
приймання-передачі майна від 01.12.11р.,
оскільки відповідно до умов статті 762
Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що якби
Договір оренди № 14/10-11 від 14.10.11р. був
укладений сторонами відповідно до умов
чинного законодавства, то суд також не
мав би підстави для задоволення
позовних вимог позивача.

Викладене є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Судові витрати по справі покладаються
на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 203, 215, 509, 525, 526, 530, 549,
599, 610, 611, 612, 625, 629, 638, 759, 761, 762 Цивільного
кодексу України, ст. 93 Земельного
кодексу України, ст. 15 ЗУ "Про оренду
землі", ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського
кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Договір оренди № 14/10-11 від 14.10.11р.
укладений між Фермерським
господарством "Конкурент" (51474,
Дніпропетровська обл., Павлоградський
район, с. Оженківка, вул.Центральна, буд.
30, ) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) визнати
недійсним.

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на
позивача.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Головуючий колегії Суддя Суддя Н.Е.
Петренко Я.С.Золотарьова Ю.Ю.Первушин

Повне рішення складено 28.03.14р.