Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "01" квітня 2014 р.
Справа № 906/308/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Тимошенко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Гончарук О.М. (довіреність
№7184/19 від 27.12.13.)

від відповідача: Ігнатюк Н.В.
(довіреність №554 від 03.02.14.)

розглянув у судовому засіданні в м.
Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" (м.Житомир)

до Райківської виправної колонії №73
Управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Житомирській області (с.Райки,
Бердичівський район, Житомирська
область)

про стягнення 151874,85 грн.

Позивачем пред'явлено позов про
стягнення на його користь з
відповідача 151874,85грн., з яких: 96580,19грн.
боргу за поставлений природний газ
згідно договорів №3-2012-ПБ-33 від 20.01.12 та
№3-2012-ПБ-33 від 07.03.12; 42061,00грн. пені;
13233,66грн. 3% річних.

01.04.14 до суду надійшло клопотання
відповідача про розстрочку виконання
рішення суду в частині стягнення боргу
в розмірі 66580,19грн. на шість місяців
рівними частинами. Обгрунтовуючи
зазначене клопотання відповідач
посилається на значну кредиторську
заборгованість, яка склалася у
відповідача станом на 01.04.14.

Представник позивача у судовому
засіданні підтвердив факт часткової
сплати відповідачем боргу, позовні
вимоги підтримав з підстав викладених
у позовній заяві з врахуванням сплати
відповідачем 30000,00 грн. Не заперечив
проти розстрочки виконання рішення
суду. Вирішення питання про зменшення
розміру пені покладає на розсуд суду.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов визнав, підтримує
клопотання про розстрочення виконання
рішення суду. Просить суд зменшити
розмір пені.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" в особі
Бердичівського управління
експлуатації газового господарства
(Позивач/Постачальник) та Райківською
виправною колонією № 73
(Відповідач/Споживач) укладені
договори № 3-2012-ПБ-33 від 20.01.2012р. на
постачання природного газу за
регульованим тарифом та №3-2012-ПБ-33 від 07
березня 2012 р. на постачання природного
газу за регульованим тарифом (а.с.14-23).

Договір № 3-2012-ПБ-33 від 20.01.2012р. діє з
01.01.12 по 01.01.13.

Договір № 3-2012-ПБ-33 від 07.03.2012р. діє з
07.03.12 по 31.12.12.

Відповідно до умов Договорів № 3-2012-ПБ-33
від 20.01.2012р. та № 3-2012-ПБ-33 від 07.03.2012р. ПАТ
"Житомиргаз" протягом січня, лютого,
березня, грудня 2012р. поставило
Відповідачу природний газ в кількості
234098 м.куб. на загальну суму 1103831,99 грн.,
що підтверджується підписаними та
скріпленими печатками Актами
прийому-передачі природного газу
(а.с.24-27).

Відповідно до п. 4.5., п. 4.6 Договорів №
3-2012-ПБ-33 від 20.01.2012р.,№ 3-2012-ПБ-33 від
07.03.2012р, розрахунковий період за
Договором становить один місяць - з 8:00
години першого дня місяця до 08:00 години
першого дня наступного місяця включно.
Оплата вартості послуг за постачання
газу здійснюється Споживачем
авансованими та/або плановими
платежами із розрахунку договірного
обсягу постачання газу протягом
періоду оплати. У випадку недоплати
вартості послуг з постачання газу за
розрахунковий період Споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше 3-го (третього) числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати товару виконав частково,
тобто сплатив позивачеві за період, з
січня 2012 по березень 2014, 904250,00грн., що
підтверджується розрахунком позивача,
платіжним дорученням №55 від 07.03.14 на
суму 30000,00грн. та підписаним сторонами
та скріпленим печатками Актом звірки
розрахунків від 26.03.14, внаслідок чого
станом на день звернення позивача з
позовом до суду (17.03.14) та на час
розгляду справи у суді у відповідача
перед позивачем існує заборгованість в
сумі 66580,19грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За нормами ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим,сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
позивача в частині стягнення основного
боргу в сумі 66580,19грн. обгрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню, а в
частині стягнення 30000,00грн. слід
відмовити, оскільки дана вимоги
заявлена безпідставно.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позивач на підставі п.6.2.2
договорів просить стягнути з
відповідача пеню, що згідно розрахунку
позивача становить 42061,00 грн.(а.с.10).

За п.6.2.2 договорів, у разі порушення
споживачем строків оплати, із
споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу
України випливає, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків
оплати за надані послуги, є порушенням
зобов'язання, що відповідно до ст.611
Цивільного кодексу України тягне за
собою правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплату
неустойки.

За таких обставин, враховуючи
наявність передбачених договором
підстав для застосування до
відповідача відповідальності у
вигляді сплати пені, в т.ч. з
урахуванням п.1.2 договору про
відступлення права вимоги, а також
перевіривши правильність її
нарахування за визначений позивачем
період її нарахування, суд приходить до
висновку про правомірність та
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення пені в сумі 42061,00грн.

Разом з тим, враховуючи клопотання
відповідача про зменшення розміру
пені, яке обґрунтоване значною
кредиторською заборгованість установи
слід зазначити наступне.

Відповідно до пп.3.17.4 п.3 Постанови
Пленуму ВГС України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 №18,
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем не надано належних та
допустимих доказів того, що саме
порушення відповідачем зобов'язань за
договорами потягло за собою завдання
значних збитків ПАТ "Житомиргаз". У той
же час, відповідач сплачує за спожитий
газ, визнає заборгованість перед
позивачем.

Враховуючи викладене, а також
специфіку діяльності відповідача, його
важливе соціальне значення, проведення
часткового розрахунку, зважаючи на
положення п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, ч.1 ст.
233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України,
господарський суд прийшов до висновку
про винятковість вказаних обставин та
про наявність підстав для зменшення на
50 % розміру пені - до 21030,50грн., з огляду
на що, в частині стягнення 21030,50грн. пені
слід відмовити.

Розглядаючи питання про
обґрунтованість вимог позивача щодо
нарахування і стягнення на свою
користь з відповідача 3% річних,
господарський суд враховує, що за ч.2 ст.
625 ЦК України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи розрахунку (а.с.11), позивач
просить стягнути з відповідача
13233,66грн. 3% річних.

Перевіривши розрахунок річних,
господарський суд вважає його
обґрунтованим та вірним.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
належними та допустимими у справі
доказами; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги підлягають
задоволенню частково на суму 100844,35грн.,
з яких: 66580,19 грн. основного боргу по
оплаті спожитого газу; 21030,50грн. пені;
13233,66грн. 3% річних. В стягненні 30000,00грн.
боргу та 21030,50грн. пені слід відмовити.

При цьому суд враховує роз'яснення,
надані в п.9.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№6 "Про судове рішення", згідно якого у
резолютивній частині рішення
господарські суди повинні зазначати у
рішеннях про часткове задоволення
майнових вимог, у тому числі в разі
зменшення розміру неустойки згідно з
пунктом 3 ст.83 ГПК України, - про відмову
в позові в решті вимог, припинення
провадження або залишення без розгляду
позову у цій частині.

Відповідач подав клопотання, в якому
просив розстрочити виконання рішення
суду з виплати основної суми боргу в
розмірі 66580,19грн. на 6 місяці рівними
частинами посилаючись на важкий
фінансовий стан, на підтвердження чого
надав довідку установи щодо наявності
у нього значної кредиторської
заборгованості.

Стаття 83 ГПК України, надає
господарському суду право при
прийнятті рішення відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Згідно п.7.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №9 від
17.10.12 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України",вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, наявну загрозу
банкрутства, відсутність коштів на
банківських рахунках.

Враховуючи те, що:

- заборгованість відповідач є
порівняно великою;

- відповідач є державним підприємством
та у ситуації що склалася в країні
перебуває у скрутному фінансовому
становищі;

- на даний час відповідач веде
господарську діяльність і є можливість
розрахуватись невеликими частинами;

- позивач не заперечує щодо розстрочки
боргу,

господарський суд вважає за можливе
задовольнити заяву відповідача та
розстрочити виконання рішення суду на
шість місяців рівними частинами по
11096,70грн. починаючи з 01.05.14.

Витрати, пов'язані з оплатою судового
збору покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених вимог,
оскільки він спонукав позивача
звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 21030,50грн.

3.Стягнути з Райківської виправної
колонії № 73 управління Державного
департаменту з питань виконання
покарань в Житомирській області (13333,
Житомирська область, Бердичівський
район, с.Райки; код 08563352) на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (10002, м. Житомир вул.
Фещенка-Чопівського, 35; )
- 66580,19 грн. боргу , 21030,50грн. пені,
13233,66грн. 3% річних, 2437,50грн. судового
збору.

Розстрочити виконання рішення
господарського суду в частині
стягнення боргу в сумі 66580,19грн. на
шість місяців шляхом сплати до 1-ого
числа кожного місяця по 11096,70грн.
починаючи з 01.05.14 до повної сплати цієї
суми.

4.Відмовити в задоволенні позову в
частині стягнення 30000,00грн. боргу та
21030,50грн. пені.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1 - в справу