ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 р. Справа № 909/830/13

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Фрич М. М., при
секретарі судового засідання Ковалюк
С. Я., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства
"Лемн-Інтернаціонал",

вул.Українська,10 б, с.
Нижній Вербіж, Коломийський район,

Івано-Франківська
область,78218

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства " Комерційний
банк "Хрещатик"

вул. Хрещатик,8а,
Шевченківський район,

м. Київ,01001

до відповідача: Коломийського
відділення Публічного акціонерного
товариства

Комерційний банк
"Хрещатик",

вул. Театральна, 16, м.
Коломия,

Івано-Франківська
область, 78200

про внесення змін до кредитного
договору

за участю представників сторін:

Від відповідача: Садковий А.М. -
представник, (довіреність № 2937 від
23.02.12р.)

Від позивача представники не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
"Лемн-Інтернаціонал" заявило позовну
вимогу до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Хрещатик" (м. Київ) та до Коломийського
відділення Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк "Хрещатик"
(м. Коломия) про внесення змін до
кредитного договору.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 19.07.2013
року прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі і призначено розгляд справи в
судовому засіданні на 01.08.2013 року.
Ухвалою суду від 01.08.2013 року зупинено
провадження у справі до розгляду
господарським судом
Івано-Франківської області справи
№909/855/13 про визнання недійсним п. п. 5.3.5,
6.2.2 кредитного договору № 01/107-ЮО-08 від
12.06.2008 року із змінами та доповненнями
до нього.

Ухвалою суду від 03.03.2014 року поновлено
провадження у справі і призначено
розгляд справи в засіданні 18.03.2014 року.
Ухвалою суду від 18.03.2014 року відкладено
розгляд справи на 03.04.2014 року.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, хоча був належним
чином повідомлений про місце, дату та
час проведення судового засідання.
Представник відповідача проти позову
заперечив згідно підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву.

Відповідно до підпункту 3.9.1.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. В спірному випадку,
підтвердженням про те, що позивач був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце проведення судового
засідання є поштове повідомлення (вх.
№4407/14 від 31.03.2014 р.) з відміткою про
вручення відповідних процесуальних
документів за довіреністю
представнику позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України (надалі - ГПК України) сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

За таких обставин, згідно ст. 75 ГПК
України та ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі повноважного
представника позивача за наявними в
ній матеріалами, запобігаючи,
одночасно, безпідставному затягуванню
розгляду спору.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача оцінивши докази у
відповідності до ст. 43 ГПК України, суд
встановив таке. У своїх позовних
вимогах позивач вказує на те, що 12
червня 2008 року між приватним
підприємством "Ленм-Інтернаціонал"
(надалі за текстом - позивач) та
відкритим акціонерним товариством
"Комерційний банк "Хрещатик" (надалі за
текстом - відповідач) був укладений
Кредитний договір №01/107-ЮО-08. На
забезпечення даного кредитного
договору позивач та відповідач уклали
18 червня 2008 року Іпотечний договір, за
яким позивач надав в іпотеку нежитлові
будівлі та земельну ділянку за адресою:
с. Нижній Вербіж, вул. Українська 10 б,
Коломийський район, Івано-Франківська
область.

Як стверджує позивач, на протязі
одного року з моменту укладення
Кредитного договору позивач виконував
свої обов'язки по сплаті процентів та
тіла кредиту належним чином. Договір
був укладений в обставинах стабільної
державної економіки. Приблизно з кінця
2008 року з незалежних від волі сторін
причин настала всесвітня економічна
криза, внаслідок чого позивач не мав
змоги вчасно та належним чином
виконувати взяті на себе зобов'язання.

Позивач стверджує, що на даний час
він не відмовляється від виконання
своїх зобов'язань передбачених
Кредитним договором зі сплати
процентів та тіла кредиту. Проте, як
вказує позивач, Кредитним договором та
додатковими угодами передбачена
відповідальність за порушення умов та
строків сплати процентів та тіла
кредиту, яка полягає у штрафних
санкціях в розмірі більше ніж самі
проценти за користування коштами, що у
свою чергу складає непосильний
борговий тягар для позивача.

Відповідно до позовної заяви,
позивач, в порядку ст.188 Господарського
кодексу України, подав 3 червня 2013 року
відповідачу заяву (пропозицію) №12 про
зміну умов договору, де просив змінити
п.6.2.2 Кредитного договору, виклавши
його в такій редакції: У разі
прострочення погашення основної суми
кредиту, позичальник повертає банку
прострочену суму з урахуванням індексу
інфляції, що мав місце у період
прострочення та з урахуванням 3 % річних
і пеню на несвоєчасне повернення
кредиту. Нарахування пені, процентів та
штрафних санкцій у випадку
прострочення погашення основної суми
кредиту починається з 20 грудня 2011 року,
п. 9.1 Кредитного договору доповнити
наступним: Розірвання договору
допускається з ініціативи боржника у
будь-який період незалежно від підстав.
Розірвання кредитного договору не
позбавляє банк стягувати суму наданого
кредиту.

За словами позивача станом на 15
липня 2013 року відповідач не надав
жодної відповіді на пропозицію зміни
умов договору.

Позивач вважає, що непомірні
фінансові санкції у вказаному
Кредитному договорі є неприпустимими і
суперечать загальним засадам
цивільного законодавства. Таким чином,
позивач просив суд внести зміни до
Кредитного договору №01/107-ЮО-08 від 12
червня 2008 року, укладеного між
приватним підприємством
"Лемн-Інтернаціонал" та відкритим
акціонерним товариством "Комерційний
банк "Хрещатик", виклавши п.п.6.2.2
Кредитного договору в такій редакції: У
разі прострочення погашення основної
суми кредиту, позичальник повертає
банку прострочену суму з урахуванням
індексу інфляції, що мав місце у період
прострочення та з урахуванням 3 % річних
і пеню на несвоєчасне повернення
кредиту. Нарахування пені, процентів та
штрафних санкцій у випадку
прострочення погашення основної суми
кредиту починається з 20 грудня 2011 року;
п. 9.1 Кредитного договору доповнити:
Розірвання договору допускається з
ініціативи боржника у будь-який період
незалежно від підстав. Розірвання
кредитного договору не позбавляє банк
стягувати суму наданого кредиту.

Відповідач проти позову заперечив,
надав суду відзив (вх. №12714/13 від 01.08.2013)
на позовну заяву. У вказаному відзиві
відповідач зазначив, що проценти
річних, передбачені ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України входять до складу
грошового зобов'язання і не є санкціями
за невиконання чи неналежне виконання
грошового зобов'язання. У своїх доводах
відповідач посилається на оглядовий
лист Вищого господарського суду
України від 21.11.2011 року №01-06/1626/2011, де
вказано, що інфляційні втрати та
проценти річних входять до складу
грошових зобов'язань і не
ототожнюються із санкціями на
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань. Таким чином,
проценти за невиконання грошового
зобов'язання не є штрафними санкціями,
а тому їх розмір не може бути зменшено
судом. Крім того, відповідач зазначив,
що погіршення фінансового становища
позивача як суб'єкта господарювання не
є підставою для зміни умов договору
щодо зменшення розміру зобов'язань за
договором.

На підставі викладеного,
відповідач просив суд в позові
відмовити.

Таким чином, виходячи з матеріалів
справи та керуючись вимогами діючого
законодавства, суд дійшов в спірному
випадку наступних висновків.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу
України (надалі за текстом - ЦК України)
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.
Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК
України. Як вбачається з матеріалів
справи, між сторонами було укладено
Кредитний договір №01/107-ЮО-08 від 12
червня 2008 року.

Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, вибору
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

У п.4 ст.179 ГК України зазначено, що при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Відповідно до ч.1 ст. 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В спірному випадку, позивач виявив
одностороннє волевиявлення на зміну
умов договору, оскільки відповідач
проти такої зміни заперечує.

Частиною 2 ст.651 ЦК України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Вимога позивача про внесення змін до
Кредитного договору жодним чином не
підпадає під умови вищевказаної
статті. Це пояснюється тим, що позивач
під підставою для внесення змін до
Кредитного договору вбачає своє
складне фінансове становище, що, в
конкретному випадку, не є умовою для
внесення змін до договору.

Відповідно до ч.3 ст.651 ЦК України у
разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Як вбачається зі змісту Кредитного
договору №01/107-ЮО-08 від 12 червня 2008 року,
вказаним договором не передбачено
одностороннього права позичальника
відмовитися від договору.

Відповідно до ч.1 ст.188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Посилання позивача на ч.4. ст. 188
Господарського кодексу України судом
до уваги не приймається, оскільки дана
частина норми права регламентує
механізм внесення змін в договір в тих
випадках, коли це передбачено
договором або законом. Оскільки, в
спірному випадку судом таких обставин
не встановлено, посилання на ч. 4 ст. 188
Господарського кодексу України є
помилковим.

Судом не приймається до уваги і
посилання позивача на ст.ст. 3, 6
Цивільного кодексу України враховуючи,
що стороною не доведено обставини, які
б обмежували свободу при укладенні
договору, внаслідок чого, як стверджує
позивач, відбулося порушення
справедливості та добросовісності.

Таким чином, суд, дослідивши подані
докази, визнав їх належними доказами в
розумінні статей Господарського
процесуального кодексу України (надалі
за текстом - ГПК України). На підставі
цих доказів, з урахуванням обставин по
справі та діючого законодавства не
знайшов доказів в підтвердження вимоги
позивача про внесення змін до
кредитного договору, а відтак дійшов до
висновку, що вимога позивача про
внесення змін до кредитного договору є
необгрунтованою і не підлягає
задоволенню.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

В силу ст. 49 ГПК України судові
витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 627, 651 Цивільного
кодексу України, п.4 ст.179, п.1 ст.188
Господарського кодексу України, ст.ст.
32, 43, 49, 82 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові приватного підприємства
"Ленм-Інтернаціонал" / 78218,
Івано-Франківська область,
Коломийський район, с. Нижній Вербіж,
вул. Українська, 10 б / до публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Хрещатик" / 01001, м. Київ,
Шевченківський район, вул. Хрещатик, 8 а
/ та до Коломийського відділення
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Хрещатик" / 78200,
Івано-Франківська область, м. Коломия,
вул. Театральна, 16 / про внесення змін до
кредитного договору (внесення змін до
п.п.6.2.2 договору та доповнення п.9.1
договору) - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.04.14

Суддя
Фрич М. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Гавінська Л.Д. 08.04.14