ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
УХВАЛА

20.03.2014Справа №2-6/ 14198-2007

За заявою Управління Пенсійного фонду
України в Роздольненському районі АР
Крим, смт.Роздольне,

до боржника Сільськогосподарського
виробничого кооперативу імені
Т.Г.Шевченко, с.Слов'янське
Роздольненського району,

про визнання банкрутом

Суддя Шкуро В.М.

Представники:

від кредитора - не з'явився, повідомлені
належним чином;

від боржника - не з'явився, повідомлений
належним чином.

Обставини справи: В провадженні
Господарського суду Автономної
Республіки Крим перебуває справа про
банкрутство Сільськогосподарського
виробничого кооперативу імені
Т.Г.Шевченко, порушена відповідно до
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» у редакції
Закону №784-XIV від 30.06.1999 з наступними
змінами (далі - Закон).

У відповідності до пункту 1-1 розділу X
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції
Закону України від 22.12.2011 №4212-VI (далі -
Закон), положення цього Закону, що
регулюють ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Постанову про визнання
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу імені Т.Г.Шевченко
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури прийнято судом 09.07.2013, тобто
після набрання чинності 19.01.2013 Законом
України «Про внесення змін до Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 22.12.2011
№4212-VI, яким Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
викладено у новій редакції.

У зв'язку із чим подальший розгляд цієї
справи здійснюється із застосування
норм нової редакції Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
про що зазначено у постанові про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

3.03.2014 до господарського суду надійшла
заява про визнання грошових вимог
Управління Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим (далі-Управління) у
загальній сумі 8080,40 грн (т.9, а.с.217).

Вимоги Управління в загальній сумі 8080,40
грн складаються з заборгованості по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених
відповідно пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій,
призначених згідно пунктам «Б» - «З»
статті 13 Закону «Про пенсійне
забезпечення» за січень 2014 року у сумі
3746,09 грн та за лютий 2012 року у сумі 4334,31
грн.

Ухвалою господарського суду від 04.03.2014
ліквідатора Пітеляка В.В. зобов'язано
надати до суду відзив на зазначену
заяву. До дня судового засідання відзив
не надано, в судове засідання
ліквідатор Пітеляк В.В. не з'явився,
причини неявки суду не відомі.

Від Управління 17.03.2014 через канцелярію
суду надійшло клопотання про розгляд
заяви про визнання грошових вимог за
відсутності представника Управляння, у
зв'язку із неможливістю забезпечити
його явку у судове засідання (т.9, а.с. 238).

Розглянувши подані Управлінням на
підтвердження своїх вимог докази,
вивчивши доводи ліквідатора, суд
приходить до наступних висновків.

Згідно з абзацом четвертим статті 38
Закону з дня прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури у банкрута не виникає жодних
додаткових зобов'язань (у тому числі зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури.

Таким чином, Закон не містить умов,
які б передбачали виникнення у
банкрута нових грошових зобов'язань,
після відкриття ліквідаційної
процедури, окрім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури. До таких
витрат належать витрати, пов'язані з
провадженням у справі про банкрутством
господарському суді та роботою
ліквідаційної комісії, перелік яких
наведено у пункті 1 частини першої
статті 45 Закону.

Згідно абзацу десятого частини другої
статті 41 Закону з дня визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури ліквідатор повідомляє
працівників банкрута про звільнення та
здійснює його відповідно до
законодавства України про працю.

Відтак, беручи до уваги системний
аналіз вищенаведених норм Закону, суд
приходить до висновку, що з дня
оголошення боржника банкрутом та після
звільнення працівників підприємства -
банкрута фонд оплати праці не
формується і не сплачуються витрати на
виплату і доставку пенсій.

Відповідно до вимог абзацу третього
статті 38 Закону з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
строк виконання всіх грошових
зобов'язань банкрута вважається таким,
що настав.

Таким чином, оскільки витрати на
виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» в частині
пенсій, призначених згідно пунктам «Б»
- «З» статті 13 Закону «Про пенсійне
забезпечення» Управлінням нараховані
за січень-лютий 2014 року, тобто за
період після визнання боржника
банкрутом, за який підприємство не
здійснювало господарської діяльності,
заробітна плата не нараховувалась, а
отже й підстави для нарахування
вказаних сум з врахуванням вимог
наведеної вище норми статі 38 Закону
відсутні.

Оскільки вимоги кредитора стосуються
періоду після прийняття постанови
господарського суду про визнання
боржника банкрутом, то такі вимоги не
мають характеру поточних
кредиторських вимог.

У абзаці четвертому пункту 14
Інформаційного листа Вищого
господарського суду № 01-06/1862/2013 від
26.12.2012 «Про внесення змін і доповнень до
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2013
№01-06/606/2013 «Про Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції Закону України від 22.12.2011
№4212-VI) зазначено, що чинним
законодавством не передбачена
капіталізація витрат на виплату і
доставку відповідних пенсій. У
ліквідаційній процедурі в
установлений Законом строк можуть бути
заявлені лише ті вимоги щодо витрат на
виплату і доставку відповідних пенсій,
які виникли в процедурах розпорядження
майном та санації, оскільки після
визнання боржника банкрутом
відповідні зобов'язання не виникають.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про відмову у визнанні
поточних кредиторських вимог
кредитора Управління Пенсійного фонду
України в Роздольненському районі
Автономної Республіки Крим у загальній
сумі 8080,40 грн з відшкодування витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» в частині
пенсій, призначених згідно пунктам «Б»
- «З» статті 13 Закону «Про пенсійне
забезпечення» за січень-лютий 2014 року.

З огляду на наведене, керуючись
статтями 38, 40 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
у редакції Закону від 22.12.2011 №4212-VI,
статтею 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Управління
Пенсійного фонду України в
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим про визнання грошових
вимог у сумі 8080,40 грн з відшкодування
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» в частині
пенсій, призначених згідно пунктам «Б»
- «З» статті 13 Закону «Про пенсійне
забезпечення» за січень - лютий 2014 року
відмовити.

Суддя
В.М. Шкуро