ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" березня 2014 р.Справа № 924/145/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом малого приватного
підприємства "Ірен" м. Нетішин

до державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі

відокремленого підрозділу
"Хмельницька атомна електростанція" м.
Нетішин

про стягнення 277997,51 грн., з яких 43481,03
грн. 3% річних, 234516,48 грн. інфляційних
втрат

за участю представників сторін:

від позивача: Головін В.Ю. - директор

Лісовський В.О. - за
договором №13/02 від 13.02.2014 року

від відповідача: Яманкіна О.М. - за
довіреністю від 04.04.2013 року (в засіданні
24.03.2014р.)

Рішення приймається 26.03.2014р., оскільки в
судовому засіданні оголошувалась
перерва.

Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
277997,51 грн., з яких 43481,03 грн. 3% річних,
234516,48 грн. інфляційних втрат
нарахованих на борг в сумі 159535,36 грн. (за
період 25.03.2004р. по 22.04.2013р.), який
визнаний відповідачем (лист від 24.03.2004
року №45-680-2439), згідно претензії №2 від
23.02.2004 року, посилаючись на ст.ст. 526, 625
ЦК України.

Зазначає, що 159535,36 грн. боргу було
стягнуто відділом ДВС Нетішинського
міського управління юстиції в ході
виконавчого провадження відповідно до
платіжного доручення № 223 від 24.04.2013р.

У письмових поясненнях від 24.02.2014 року
вважає необґрунтованою позицію
відповідача про пропущення позивачем
строків позовної давності. При цьому,
посилаючись на п. 2 ч.1 ст. 263 ЦК України,
вважає, що перебіг строків позовної
давності зупинився в зв'язку з
відстрочення виконання зобов'язання
(мораторій) на підставах, встановлених
законом, а саме Законом України "Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу" від
23.06.2005р., ч. 6 п. 3.7 ст. 3 якого
передбачено, що на строк участі
підприємства паливно-енергетичного
комплексу у процедурі погашення
заборгованості підлягають зупиненню
виконавчі провадження та заходи
примусового виконання рішень щодо
цього підприємства, що підлягають
виконанню в порядку, встановленому
Закону України "Про виконавче
провадження". Крім того, зазначає, що
відповідно до п. 3.4 Закону процедура
погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу діяла до 01.01.2014р.

Також стверджує, що відповідно до ч. 1
ст. 264 ЦК України перебіг позовної
давності переривався, оскільки
відповідач неодноразово з моменту
визнання претензії направляв на адресу
МПП "Ірен" листи, якими визначав
заборгованість по договору комісії
№ХМ-126/1 від 28.04.1998р. на суму 159535, 36 грн.,
підписував акт звірки. При цьому
долучив до матеріалів справи листи та
акт звірки.

Відповідач у відзиві на позов проти
позовних вимог заперечує. Зазначає, що
згідно платіжного доручення №223 від
24.04.2013 року та бухгалтерських даних,
станом на 01.02.2014 року заборгованість за
претензією позивача від 23.02.2004 року №2,
визнаною відповідачем листом від 24.03.2004
року №45-680-2439, сплачено
повністю.

Посилаючись на ст.ст. 256, 261, 267 ЦК
України, вважає, що позивач пропустив
строк позовної давності щодо стягнення
інфляційних втрат та 3%, оскільки
отримавши від відповідача відповідь на
претензію від 24.03.2004р. про її визнання, у
позивача виникло право на стягнення
визнаної суми претензії в судовому
порядку згідно з Господарським
процесуальним кодексом України з дня
отримання відповіді на претензію.
Однак, позивач не скористався
зазначеним правом стягнути грошові
кошти з відповідача в судовому порядку.

У письмових поясненнях від 04.03.2014р.
зазначає, що зі змісту претензії
позивача від 16.02.2004р. №2 вбачається, що
сума боргу складає 159 535,36 грн. та
обґрунтовується з посиланням на угоду
№ ХМ-126/1 та угоду про передачу
права вимоги №08/2002 від 02.08.2002р. Однак,
позивачем не надано в підтвердження
позовних вимог угоду про передачу
права вимоги №08/2002 від 02.08.2002р., та не
наведено в позові відповідних
обґрунтувань з посиланням на вказану
угоду.

Звертає увагу, що на виконання пунктів
1.2, 4.1 договору комісії №ХМ-126/1 від
28.04.1998р., згідно з умовами якого на
підставі специфікації №1 до цього
договору відповідач отримав ТМЦ на
суму 255716,15 грн., що підтверджується
актом прийому-передачі обладнання від
27.07.1998р., в рахунок оплати витрат і
комісійної винагороди, що складає 251188,04
грн., відповідачем проведено
взаємозалік за електроенергію в
листопаді 1999 року на суму 168 678,59 грн.

05.04.2001р. сторонами була укладена угода
про погашення заборгованості по
договору № ХМ-126/1 від 28.04.1998р., згідно з
умовами якої станом на 01.03.2001р.
заборгованість відповідача перед
позивачем по вказаному договору
складала 87037,57 грн. Погашення
заборгованості в сумі 60 926,30 грн. ВП ХАЕС
здійснить шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок МПП "Ірен" до 01.05.2001р., погашення
залишку заборгованості на суму 26111,27
грн. буде проведено шляхом передачі ТМЦ
в кількості, переліку і цінам,
погодженими сторонами додатково. Дана
угода є невід'ємною частиною договору
№ХМ-126/1 від 28.04.1998р., і набирає чинності
з дати підписання її сторонами.

Із вищезазначеного робить висновок, що
з приводу суми заборгованості в
розмірі 87 037,57 грн. згідно з ст.256, 257, 267 ЦК
України сплив строк позовної давності,
тому як зазначено в п. 5.3 Постанови ВГСУ
"Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" від
29.05.2013р. №10 сплив і строк позовної
давності і щодо 3% річних та інфляційних
втрат нарахованих на зазначений борг.

У письмових запереченнях від 05.03.2014р.,
посилаючись на довідку ВП ХАЕС за
підписом гол. бухгалтера ВП ХАЕС про
стан взаєморозрахунків ВП ХАЕС ДП "НАЕК
"Енергоатом" та МПП "Ірен" зазначає, що
згідно договору комісії від 28.04.1998р.
№ХМ-126/1, станом на 01.02.2014р., кредиторська
заборгованість відповідача перед МПП
"Ірен" відсутня, при цьому в довідці
відображено, що в липні 1998р. ВП ХАЕС
отримано від МПП "Ірен" кабель на суму
255716,16 грн. в рахунок оплати за отриману
продукцію ВП ХАЕС в листопаді 1999 року
проведено взаємозалік за
електроенергію згідно постанови №621 на
суму 168 678,59грн., в жовтні 2001 року ВП ХАЕС
проведено оплату на суму 15 000,00грн. по
платіжному дорученню №4762, в листопаді
2002 року МПП "Ірен" уступлено право
вимоги боргу в розмірі 3384,06грн. з ВП
ХАЕС для ТОВ "Корал", в січні 2001 року ВП
ХАЕС проведена оплата згідно з
платіжним дорученням №252 на суму
50000,00грн., в травні 2013 року було оплачено
через ДВС 18 653,51грн. Стверджує, що
всього проведено розрахунків на суму
255716, 16 грн. і станом на дату отримання
претензії по договору №ХМ-126/1 від
28.04.1998р. за відповідачем рахувалась
кредиторська заборгованість в розмірі
18653,51 грн.

Заперечує проти доводів позивача про
зупинення строків позовної давності з
посиланням на п.3.7 статті 3 Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу" №2711, оскільки із змісту
зазначеного закону вбачається, що його
дія поширюється на підприємства
паливно-енергетичного комплексу, а
також інших учасників розрахунків, які
мають або перед якими є заборгованість,
що виникла внаслідок неповних
розрахунків за енергоносії. При цьому
звертає увагу на рішення
Конституційного Суду України від
13.12.2012, № 18-рп/2012 "У справі за
конституційним зверненням товариства
з обмеженою відповідальністю "ДІД Коне"
щодо офіційного тлумачення положень
пункту 15 частини першої статті 37 Закону
України "Про виконавче провадження" у
взаємозв'язку з положеннями частини
першої статті 41, частини п'ятої статті
124, пункту 9 частини третьої статті 129
Конституції України, статті 115
Господарського процесуального кодексу
України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини
другої статті 2, абзацу шостого пункту
3.7 статті 3 Закону України "Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу"
(справа про стягнення заборгованості з
підприємств паливно-енергетичного
комплексу) в якому зроблено висновок,
що положення Закону N 2711 не регулюють
правовідносини стосовно погашення
заборгованості, не визначеної у пункті
1.4 статті 1, зокрема такої, яка не
стосується неповних розрахунків за
енергоносії.

З огляду на вказані обставини, оскільки
у відповідача заборгованість перед
позивачем по договору комісії №ХМ-126/1
від 28.04.1998р. виникла за поставлені ТМЦ,
та те, що сторонами 05.04.2001р. була
укладена угода про погашення
заборгованості по договору № ХМ-126/1
від 28.04.1998р., згідно з умовами якої
станом на 01.03.2001 р. заборгованість
відповідача перед позивачем по
зазначеному договору складала 87 037,57
грн., погашення заборгованості в сумі 60
926,30 грн. ВП ХАЕС здійснить шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок МПП "Ірен" до
01.05.2001р., а погашення залишку
заборгованості на суму 26111,27 грн. буде
проведено шляхом передачі ТМЦ в
кількості, переліку і цінам,
погодженими сторонами додатково,
вважає, що зазначена заборгованість не
стосується неповних розрахунків за
енергоносії і не визначена Законом
№2711, а тому положення Закону N 2711 не
регулюють правовідносини стосовно
погашення такої заборгованості, і тому
мораторій, введений даним Законом, не
зупиняє перебігу строків позовної
давності щодо заборгованості, вказаної
в претензії позивача від 16.02.2004р. №02, та
не зупиняє перебігу строків позовної
давності щодо нарахування 3% річних і
індексу інфляції, які нараховуються на
суму зазначену в претензії, та вказану
у позові.

Окрім того, посилається на положення
ч.ч. 5, 6 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" від 29.05.2013 р. №10
відповідно до яких визнання боржником
основного боргу, в тому числі і його
сплата, саме по собі не є доказом
визнання ним також і додаткових вимог
кредитора (зокрема, неустойки,
процентів за користування коштами), а
так само й вимог щодо відшкодування
збитків і, відтак, не може вважатися
перериванням перебігу позовної
давності за зазначеними вимогами,
визнання боржником свого боргу після
спливу позовної давності не свідчить
про переривання перебігу такої
давності.

Просить врахувати положення з п.п. 3.4, 4.3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" від
17.12.2013р. №14 в яких зазначено, що до вимог
про стягнення суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції та до
вимог про стягнення сум процентів,
передбачених статтею 625 ЦК України,
застосовується загальна позовна
давність (стаття 257 ЦК України) та
положення ст. 267 ЦК України відповідно
до якої сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Між державним підприємством
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" відокремленого
підрозділу "Хмельницька атомна
електростанція" (комітент) та малим
приватним підприємством "Ірен"
(комісіонер) 28.04.1998 р. було укладено
договір комісії № ХМ-126/1.

Відповідно до п.1.1. договору комісіонер
бере на себе зобов'язання здійснювати
від свого імені в інтересах і за
рахунок комітента угоди, зміст яких
передбачений вказівками комітента,
обумовленими в додатковій угоді, або в
цьому договорі.

Комітент бере на себе зобов'язання
сплатити комісійну винагороду,
встановлену п. 4 цього договору (п. 1.2
договору).

Згідно з п. 2.1 договору угоди, які
укладає комісіонер в силу даного
договору повинні бути направлені на
купівлю товарів, встановлених в
специфікації №1.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата
витрат і комісійної винагороди
виконується в національній валюті
України шляхом оформлення
взаємозаліку на суму 251118,04 грн.

Комісіонер приймає на себе
зобов'язання виконати доручення
комітента на протязі 30 календарних
днів, починаючи з наступного дня після
оформлення взаємозаліку. Днем
виконання доручення вважається день
передачі придбаної по цьому договору
продукції комітенту, про що
складається акт прийому - передачі
(п.10.1 договору).

Згідно з п. 11.1 договору у випадку
порушення сторонами своїх зобов'язань,
винна сторона відшкодовує іншій
стороні збитки, пов'язані з
невиконанням своїх зобов'язань у
відповідності з діючим законодавством.

Даний договір вступає в силу з моменту
його підписання і діє до виконання
сторонами прийнятих на себе
зобов'язань (п. 13.1 договору).

Договір підписаний сторонами і
скріплений їхніми печатками.

В додатковій угоді від 28.04.1998 р. до
договору комісії №ХМ-126/1, сторони
передбачили, що МПП "Ірен"
зобов'язується придбати комплект
запасних частин до системи відео
спостереження відповідно до
специфікації на загальну суму 251188,04
грн. В якості передоплати за продукцію,
яка буде придбана, "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
відокремленого підрозділу
"Хмельницька атомна електростанція"
забезпечує проведення зарахувань по
погашенню заборгованості за
електроенергію підприємствам,
вказаним в заявці МПП "Ірен".

12.06.1998р. між сторонами було підписано
додаткову угоду до договору комісії №
ХМ-126/1 від 28.04.1998р. в якій погодили, що у
випадку прибуття вантажу
безпосередньо на адресу комітенту,
останній бере на себе обов'язки по його
розмитненню, після надання
комісіонером всіх необхідних
документів та крім того, визначили, що
сума договору комісії № ХМ-126/1 від
28.04.1998р. складає 255716, 15 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі
обладнання від 27.07.1998р. "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі відокремленого
підрозділу "Хмельницька атомна
електростанція" отримало від МПП "Ірен"
як передбачено договором комісії №
ХМ-126/1 від 28.04.1998р. товар на суму 255716,15
грн.

Відповідно до акту звірки №844,
складеного ДП "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
в особі відокремленого підрозділу
"Хмельницька атомна електростанція" та
МПП "Ірен", сальдо на користь МПП "Ірен"
складало 622963, 21 грн., проведено
взаємозалік по договору №ХМ -126/1 на
суму 168678, 59 грн., і станом на 01.01.2000р.
сальдо на користь МПП "Ірен" склало 454284,
62 грн.

Між сторонами ДП "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
відокремленого підрозділу
"Хмельницька атомна електростанція" та
МПП "Ірен" було складено та підписано
акт № 5/12 звірки взаєморозрахунків
станом на 01.12.2000р. в якому зазначено, що
сальдо на користь МПП "Ірен" склало 454284,
62 грн.,, в тому числі по блоку №1 - 87037, 57
грн. та по блоку №2 - 367247, 05 грн.

МПП "Ірен" звернулося до відповідача з
претензією №4 від 05.12.2000р. (отримана
05.12.2000р.) в якій повідомляє, що між
сторонами укладено угоди поставки
№114-10/ХД від 19.03.1998р. на блок №2 і
договору комісії №ХМ-126/л від 28.04.1998р.
на блок №1. Відповідно до акту звірки на
01.12.2000р. сальдо на користь МП "Ірен" по
блоку №1 складає - 87037,57 грн., по блоку №2
- 367247,05 грн., всього 454284 грн.62 коп.
Зазначено, що претензії від 04.08.1999р.
№04/08 та від 03.08.2000р. №-3/08 залишені без
відповіді та задоволення. Просить
провести розрахунок за продукцію на
протязі місяця з дня отримання
претензії.

У відповідь на дану претензію листом
від 05.01.2001р. №002-20/50 ВП Хмельницька ХАЕС,
визнала претензію щодо зазначеної
заборгованості обґрунтованою та
враховуючи умови договору поставки
№114-10/ХД від 19.03.1998р. і договору комісії
№ХМ-126/1 від 28.04.1998р., в яких відсутній
порядок розрахунків та запропонувала
укласти додаткову угоду до зазначених
договорів.

Листом від 27.02.2001р. МПП "Ірен" повторно
звертається до ВП Хмельницька АЕС з
вимогою сплатити до кінця березня 2001р.
заборгованість по блоку №2 по договору
№114-10/ХД від 19.03.1998р. в сумі 367247, 05 грн. та
по блоку №1 по договору комісії
№ХМ-126/л від 28.04.1998р. - в сумі 87037, 57 грн. Та
зазначено про долучення до цього листа
угод до договорів

05.04.2001р. між ДП "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
відокремленого підрозділу
"Хмельницька атомна електростанція" та
МПП "Ірен" 05.04.2001р. була укладена угода
про погашення заборгованості по
договору № ХМ-126/1 від 28.04.1998р..

Відповідно до п.1 цієї угоди на 01.03.2001р.
заборгованість ОП Хмельницька АЕС
перед МПП "Ірен" по договору №ХМ-126/1 від
28.04.1998 р. складала 87037,57 грн.

У п. п. 2, 3 угоди сторони погодили, що
погашення існуючої заборгованості в
сумі 60926, 30 грн. ВП " Хмельницька АЕС"
буде проводити шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок МПП "Ірен" (продавця) до 01.05.2001р.,
а погашення залишку заборгованості на
суму 26111,27 грн. буде проведено шляхом
передачі ТМЦ в кількості, переліку і
цінам, погодженим сторонами додатково.

Дана угода є невід'ємною частиною
договору №ХМ-1261 від 28.04.1998 р., і набирає
чинності з дати підписання її
сторонами. (п. 4)

Відповідно до договору купівлі-продажу
№166-126/87 від 19.11.1999р., укладеного між ДП
НАЕК "Енергоатом" в оособі ВП
Хмельницька АЕС (покупець) та ПП
"Анніса" (продавець) щодо купівлі товару
визначеного в специфікації на суму
188380, 08 грн.

В додатковій угоді №1 від 01.10.2001р. до
договору купівлі - продажу від 19.11.1999р.
сторони визначили, що розрахунки за
поставлену продукцію здійснюються в
наступному поярдку : шляхом
перерахування грошових коштів в сумі
30189 грн. до 31.12.2001р., шляхом передачі ТМЦ
на суму 110692, 85 грн. в строк до 20.02.2002р.

МПП "Ірен" направлено 15.08.2002р.
відповідачу листа вих. № 15/8 (отримано
15.05.2002р. вх. № 4945) у якому повідомило, що
згідно договору комісії №ХМ - 126/1 від
28.04.1998 року та угоди про погашення
заборгованості до даного договору від
05.04.2001р. ВП Хмельницька АЕС
зобов'язалась погасити заборгованість
перед МПП "Ірен" до 01.05.2001р. шляхом
перерахування суми 60926,30 грн. на
розрахунковий рахунок МПП "Ірен" й
погашення заборгованості на суму 26111,27
грн. шляхом передачі ТМЦ. ВП
Хмельницька АЕС частково погасила
заборгованість на суму 15000,00 грн. та
просить відповідача виконати
зобов'язання на протязі 10 днів.

Листом від 31.10.2002 р. вих. № 31/10 МПП "Ірен"
повідомило ВП ХАЕС (отримано 05.11.2002р.)
про те, що між МПП "Ірен" та ТОВ "Корал"
укладено угоду №1 від 07.10.2002р. про
уступку права вимоги боргу в сумі 3384, 06
грн. ВП "Хмельницька АЕС" перед МПП
"Ірен" за договором № ХМ - 126/1 та просило
розрахунок боргу в сумі 3384 грн. по
договору №ХМ 126/1 від 28.04.1998 р. провести з
ТОВ "Корал". При цьому зазначено, що до
листа долучено копію угоди №1 від
07.10.2002р.

Відповідно до угоди №1 про уступку
права на вимогу від 07.10.2002р., укладеної
між МПП "Ірен" (фірма) та ТОВ "Корал"
(підприємство), фірма передає, а
підприємство отримує право вимоги
першого і стає кредитором по договору
№ ХМ 126/1 від 28.04.1998р. та додаткової угоди
від 05.04.2001р., між фірмою та ДП НАЕК
"Енергоатом" ВП Хмельницька АЕС в сумі
3384, 06 грн.

13.08.2002р. на адресу ДП НАЕК "Енергоатом"
ВП Хмельницька АЕС" надійшов лист ПП
"Анніса" №14 від 09.08.2002р. (повідомлення
про уступку вимоги) в якому зазначено,
що ПП "Анніса"(фірма) та МПП "Ірен"
(підприємство) 02.08.2002 р. укладено угоду
про уступку права вимоги №1 від 02.02.2002р.
відповідно до якої підприємство
прийняло від фірми право вимоги за
договором №166-126/87 від 19.11.1999р. та
додаткової угоди №1 від 01.10.2001р.,
укладених між фірмою та ВП Хмельницька
АЕС щодо стягнення заборгованості в
сумі 1408881, 85 грн. та відшкодування
збитків, пені, інфляційних нарахувань.

Між МПП "Ірен" та ВП Хмельницька АЕС
складено акт звірки взаєморозрахунків
№300 станом на 01.11.2002р., в якому
зазначено, що сальдо на 01.01.2000р. на
користь МПП "Ірен" склало 454 284, 62 грн.. ВП
Хмельницька ХАЕС згідно платіжного
доручення №4762 від 15.10.2001р. було
сплачено 15000 грн., відповідно до
договору уступки права вимоги,
укладеного з ПП "Анніса" кредиторські
зобов'язання ВПА Хмельницька АЕС
склали 140881, 85 грн. Борг на 01.11.2002р. ВП
Хмельницька АЕС склав 580166,47 грн.,
зокрема по блоку №1 - 212919,42 грн. та по
блоку №2 - 367247,05 грн.

Відповідно до виписки з банківського
рахунку від 17.01.2003р. ВП Хмельницька АЕС
перерахувала МПП "Ірен" 50000 грн.
заборгованості за запчастини згідно
договору №ХМ 126/1 від 28.04.1998р.

МПП "Ірен" направило ВП Хмельницька АЕС
лист (претензію) №02 від
23.02.2004р.(отримано 25.02.2004р. вх. №1544) в якій
зазначено, що на підставі угоди №ХМ-126/1
та угоди про передачу права вимоги
№08/2002 від 02.08.2002 р. станом на 01.11.2002 року
(акт звірки №300 від 1.11.2002 р.) борг ВП ХАЕС
перед МПП "Ірен" по блоку №1 складав
212919,42 грн. Із вказаної суми боргу 31.10.2002
року МПП "Ірен" передало право вимоги
боргу з ВП ХАЕС для ТОВ "Корал" на суму
3384,06 грн. В 2003 році ВП ХАЕС для МПП "Ірен"
перерахував 50000 грн.; на момент
звернення з претензією сума боргу ВП
ХАЕС перед МПП "Ірен" складала 159535,36 грн.

Просить провести повний розрахунок з
МПП "Ірен" в сумі 159535,36 грн. та надіслати
для МПП "'Ірен" акт взаєморозрахунків на
дату отримання даної претензії.

У відповідь, листом від 24.03.2004р. №45-680 -2439
ВП Хмельницька АЕС листом повідомило,
що не заперечує проти наявної суми
заборгованості - 159535,36 грн., проте
розрахунки провести не може в зв'язку
із відсутністю коштів. Як зазначає
керівник позивача в судовому засіданні
відповідь на претензію була отримана
ним 24.03.2004р.

Рішенням Нетішинського міського суду
від 03.12.2004 р. по справі № 2-1769-04
зобов'язано відділ Державної
виконавчої служби Нетішинського
міського управління юстиції прийняти
до провадження як виконавчий документ,
надану МПП "Ірен" претензію №2 від
23.02.2004р. про стягнення з ДП НАНК
"Енергоатом" ВП "ХАЕС" на користь ПП
"Ірен" 159535,36 грн. та відкрити виконавче
провадження з примусового виконання
цієї претензії.

Постановою державного виконавця
відділу ДВС Нетішинського міського
управління юстиції від 07.02.2005р.
відкрито виконавче провадження щодо
виконання претензії № 2 визнаної ВП
ХАЕС.

26.07.2005р. МПП "Ірен" надіслало на адресу
ВП "ХАЕС" ДП НАНК "Енергоатом" претензію
№26/07, у якій крім іншого зазначає, що ВП
ХАЕС у відповіді від 24.03.2004р. на
претензію МПП "Ірен" №2 від 16.02.2004р.
визнано борг 159535,36 грн., із цієї суми
боргу згідно актів звірки №300 від
01.11.2002р. та №41п/51 від 23.11.2004р. є
заборгованість в сумі 140881, 85 грн., по
угоді про уступку права вимоги №1 між
МПП "Ірен" та фірмою ПП "Анніса" від 02.08.02,
претензія перебуває на виконанні у
відділі ДВС, борг не погашений. Тому
просить визнати претензію на загальну
суму 244 232,95 грн. та сплатити кошти.

Листом від 29.08.2005р. №45-1640/5748 ВП "ХАЕС" ДП
НАНК "Енергоатом", розглянувши
претензію №26/07 від 26.07.2005 р., відхилив її
повністю, так як претензійні вимоги є
безпідставними. Зазначив, що претензія
№ 2 від 16.02.2004 року визнана ВП "ХАЕС" ДП
НАНК "Енергоатом" в сумі 159535,56 грн.
Виконання визнаної претензії
відбувається в порядку передбаченому
чинним законодавством.

У листі від 23.10.2006 р. ВП ХАЕС ДП НАНК
"Енергоатом" повідомив МПП "Ірен", що
визначена процедура погашення
кредиторської заборгованості минулих
років ВП ХАЕС ДП НАЕК "Енергоатом"
згідно Закону України від 23.06.2005р. "Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно - енергетичного комплексу",
просить розглянути можливість
погашення заборгованості перед МПП
"Ірен" за механізмами, визначеними цим
законом.

Листом від 26.04.2010р. вих. № 86-786/3607 ДП
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі
відокремленого підрозділу
"Хмельницька атомна електростанція"
щодо заяви про зарахування зустрічних
однорідних вимог, повідомило МПП "Ірен"
про те, що відповідно до бухгалтерських
даних ВП ХАЕС, станом на 01.04.2010р.
рахується кредиторська заборгованість
перед МПП "Ірен" за рішенням суду від
02.01.2001р. по справі №13/2065 - 436607, 86 грн.,
претензії №2 від 23.02.2004 р. - 159535, 36 грн.

Листами від 05.11.2012р. №158.77/04, від 19.04.2012р.
№ 5985/04 НАЕК "Енергоатом" повідомило МПП
"Ірен" про ненадходження до ДП НАЕК
"Енергоатом" інформації щодо
подальшого підписання іншими
учасниками проведення
взаєморозрахунків договору.

Відповідно до акту звіряння № 12 від
15.02.2013р. між ВП Хмельницька АЕС ДП НАЕК
"Енергоатом" та МПП "Ірен" сальдо на
користь МПП "Ірен" м. Нетішин станом на
01.02.2013р. становить 596143,22 грн., в тому
числі 159535,36 грн. за визнаною претензією
№ 2 від 23.02.2004 р.

Згідно з постановою ВП № 35844273 від
28.12.2012р. начальника відділу ДВС
Нетішинського МУЮ про повернення
виконавчого документа стягувачу
виконавчий документ - визнана
претензія №2 від 24.03.2004р. про стягнення
з ДП НАЕК "Енергоатом" ВП "ХАЕС" 159535,36
грн. повернено стягувачу (МПП "Ірен")
відповідно до п. 3.7 Закону України „Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу".

Постановою від 28.12.2012р. заступником
начальника відділу ДВС Нетішинського
МУЮ відкрито виконавче провадження про
стягнення з ВП ХАЕС 159535,36 грн.

Листом від 11.10.2013р. №4059 відділ ДВС
Нетішинського міського управління
юстиції повідомив МПП „Ірен", що кошти
в розмірі 159535, 36 грн. були стягнуті з
боржника та перераховані на користь
стягувача 24.04.2013р. (пл. доручення № 223
від 24.04.2013р.).

Відповідачем надано довідку про стан
взаєморозрахунків ВП ХАЕС ДП НАЕК
"Енергоатом " та МПП "Ірен" згідно
претензії №2 від 23.02.2004р. станом на
01.03.2014р. із зазначенням змісту операцій,
сум.

Крім того, відповідачем в матеріали
справи надано акти №49/1 від 28.04.2009р. "Про
виділення до знищення справ, що не
підлягають зберіганню (бухгалтерія) "(
за 1998-2001рр.) та № 4-49 від 18.03.2010р. "Про
вилучення для знищення документів, не
внесених до національного архівного
фонду "(бухгалтерія) (2002-2006 рр.).

Позивач звернувся до суду із позовом
про стягнення з відповідача 43481,03 грн. 3%
річних, 234516, 48 грн. інфляційних втрат,
нарахованих з 25.03.2004р. по 22.04.2013р. на суму
визнану згідно претензії №2 від
23.02.2004р.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх
в сукупності, судом береться до уваги
таке:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України та ст.174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК
України слідує, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи ВП
Хмельницька АЕС визнало претензію
позивача №2 від 23.02.2004р. на суму 159535, 36
грн. (лист від 24.03.2004р.)

В претензії зазначено, що на підставі
угоди №ХМ-126/1 та угоди про передачу
права вимоги №08/2002 від 02.08.2002р. на
01.11.2002р. (акт звірки №300 від 01.11.2002р.) борг
ВП ХАЕС перед МПП "Ірен" склав 212919, 42 грн.
Із вказаної суми боргу 31.10.2002р. МПП
"Ірен" передало право вимоги боргу ТОВ
"Корал" на суму 3384,06 грн., в 2003р. ВП ХАЕС
для МПП "Ірен" перерахувало 50000 грн. сума
боргу склала 159535, 36 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача
43481,03 грн. 3% річних, 234516, 48 грн.
інфляційних втрат, нарахованих з
25.03.2004р. по 22.04.2013р. на суму визнану у
претензії.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу
та сплата трьох процентів річних від
простроченої суми є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі
в судовому порядку, сплати боржником
сум інфляційних нарахувань та
процентів річних як разом зі сплатою
основного боргу, так і окремо від неї (п.
5.1 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013р.
№14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Відповідач просить суд застосувати
позовну давність до заявлених вимог.

Позовна давність, за визначенням
статті 256 ЦК України - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права та інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
(ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку. (ч. 6 ст. 261 ЦК
України).

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України).

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується. (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

В п.4.4.1 постанови пленуму ВГСУ №10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
зазначено, що до дій, що свідчать про
визнання боргу або іншого обов'язку,
можуть, належати зокрема визнання
пред'явленої претензії.

Визнання боржником основного боргу, в
тому числі і його сплата, саме по собі
не є доказом визнання ним також і
додаткових вимог кредитора (зокрема,
неустойки, процентів за користування
коштами), а так само й вимог щодо
відшкодування збитків і, відтак, не
може вважатися перериванням перебігу
позовної давності за зазначеними
вимогами.

У п.п. 3.4, 4.3 постанови пленуму ВГСУ від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань до вимог про
стягнення суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції та до
вимог про стягнення сум процентів,
передбачених статтею 625 ЦК України
застосовується загальна позовна
давність (стаття 257 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що
відповідач у відповіді (лист від
24.03.2004р.) на претензію №2 від 23.02.2004р.
визнав суму боргу в розмірі 159535, 36 грн.

Тобто, після отримання відповіді на
претензію у позивача виникло право на
стягнення в судовому порядку визнаної
в претензії суми боргу.

Як зазначено в п. 5.3 постанови пленуму
ВГСУ №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" зі спливом позовної давності за
вимогою про повернення або сплату
коштів спливає й позовна давність за
вимогою про сплату процентів,
передбачених статтями 536, 625 ЦК України,
і сум інфляційних нарахувань згідно з
тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно
від періоду часу, за який обчислено
відповідні суми процентів та
інфляційних нарахувань, оскільки такі
суми є складовою загальної суми боргу).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом 30.01.2014р. (вх. №
0508/235/14) відправлено позов 27.01.2014р.

Отже, враховуючи вищенаведене , приписи
ст. ст. 257, 261 ЦК України, позивачем
пропущено строк позовної давності щодо
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат, зазначених в даному позові.

Згідно зі ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Твердження позивача про зупинення
строку позовної давності щодо
заявлених позовних вимог на підставі п.
2 ч.1 ст.263 ЦК України, в зв'язку з
відстроченням виконання зобов'язання
(мораторій) на підставах встановлених
законом, посилаючись на Закон України "
Про заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно- енергетичного комплексу" від
23.06.2005р., а саме п. 3.4, ч. 6 п. 3.7 суд оцінює
критично.

Як вбачається із змісту
вищезазначеного Закону, його дія
поширюється на підприємства
паливно-енергетичного комплексу, а
також інших учасників розрахунків, які
мають або перед якими є заборгованість,
що виникла внаслідок неповних
розрахунків за енергоносії, і види якої
визначені у Законі.

У ч.3 п.3 Рішення Конституційного Суду
України від 13.12.2012, № 18-рп/2012 "У справі за
конституційним зверненням товариства
з обмеженою відповідальністю "ДІД Коне"
щодо офіційного тлумачення положень
пункту 15 частини першої статті 37 Закону
України "Про виконавче провадження" у
взаємозв'язку з положеннями частини
першої статті 41, частини п'ятої статті
124, пункту 9 частини третьої статті 129
Конституції України, статті 115
Господарського процесуального кодексу
України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини
другої статті 2, абзацу шостого пункту
3.7 статті 3 Закону України "Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу"
(справа про стягнення заборгованості з
підприємств паливно-енергетичного
комплексу)" Конституційний Суд України
прийшов до висновку, що положення
Закону N 2711 не регулюють правовідносини
стосовно погашення заборгованості, не
визначеної у пункті 1.4 статті 1, зокрема
такої, яка не стосується неповних
розрахунків за енергоносії.

Враховуючи вищезазначене, умови
договору комісії №ХМ -126/1 від
28.4.1998р.,угоду від 05.04.2001р. про погашення
заборгованості по договору № ХМ-126М від
28.04.1998 р., договір купівлі-продажу
№166-126/87 від 19.11.1999р. та додаткову угоду
до нього від 01.10.2001р., суд не вбачає, а
позивачем не доведено, що
заборгованість за цими договорами
стосується неповних розрахунків за
енергоносії, тому дія Закону №2711 не
регулює правовідносини стосовно
погашення такої заборгованості .

Крім того, п. 3.7 Закону №2711, на який
посилається позивач, стосується
зупинення заходів саме примусового
виконання рішень із стягнення
заборгованості.

Доводи позивача щодо переривання
строку позовної давності з посиланням
на листи, якими відповідач визнавав
заборгованість на суму 159535, 36 грн.,
зокрема від 23.10.2006р., 23.10.2008р., 26.04.2010р.,
12.11.2011р., 05.11.2012р., акт звірки від 15.02.2013р.,
які наявні в матеріалах справи, є не
переконливими та безпідставними,
оскільки переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу, про що зазначено в п. 4.4. 1 (ч.1)
постанови пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013р.
"Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів". При
цьому враховується, що зі змісту листа
від 23.10.2006р. не вбачається про визнання
якої саме заборгованості йдеться у
листі, а подальші листи та акт звірки
мали місце після спливу 3-х років
загального строку позовної давності
після отримання відповіді на претензію
(24.03.2004р.).

Не обґрунтованими є і посилання
позивача на ухвалу суду від 02.12.2003р. про
порушення провадження у справі про
банкрутство ДП "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Судом звертається увага, що
вищезазначені обставини не позбавляли
права позивача звернутися до суду із
позовом про стягнення з відповідача 3%
річних та інфляційних нарахувань, в
зв'язку із невиконанням відповідачем
зобов'язань щодо сплати коштів.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, суд доходить
висновку, що заявлені позовні вимоги є
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові малого приватного
підприємства "Ірен" м. Нетішин до
державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі відокремленого
підрозділу "Хмельницька атомна
електростанція" м. Нетішин про
стягнення 277997,51 грн., з яких 43481,03 грн.
3% річних, 234516,48 грн. інфляційних втрат
відмовити.

Повне рішення складено: 31.03.2014р.

Суддя
В.В. Виноградова

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу
(провулок Миру 2, кв.17, м. Нетішин); 3 -
відповідачу (м. Нетішин, Хмельницька
обл.).