ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Справа № 904/8536/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівКролевець О.А.
(доповідач у справі) Воліка І.М.
Гольцової Л.А.розглянувши касаційну
скаргу Державного підприємства
"Виробниче об'єднання Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова"на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
16.12.2013 р. та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від
28.01.2014 р. у справі №
904/8536/13
господарського суду Дніпропетровської
областіза позовомКомунального
підприємства "Дніпроводоканал"
Дніпропетровської міської
радидоДержавного підприємства
"Виробниче об'єднання Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова"простягнення 3 601 460,49 грн.за
участю представників:

позивача: Беляєва Т.М.

відповідача: Потуремець Т.І.

в с т а н о в и в :

Комунальне підприємство
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради (надалі - "КП
"Дніпроводоканал") звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Державного
підприємства "Виробниче об'єднання
Південний машинобудівний завод імені
О.М. Макарова" (надалі - "ДП "ВО Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова") про стягнення 3
601 460,49 грн., що складаються з 2 155 807,05 грн.
основного боргу, 1 428
170,80 грн. пені та 17 482,64 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за укладеним між сторонами
договором про надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення № 0204
від 01.10.2011 р., що зумовлює
застосування до спірних правовідносин
норм ст. ст. 525, 526, 610, 611, 625 ЦК України, ст.
ст. 193, 218, 258 ГК України та ст. 1 Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій".

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 16.12.2013 р.
(суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено
частково, стягнуто з ДП "ВО Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова" на користь КП
"Дніпроводоканал" 2 155 807,05 грн.
основного боргу, 800 000,00 грн. пені, 17 482,64
грн. 3% річних та 68 620,00 грн. судових
витрат, в іншій частині в позові
відмовлено. При прийнятті рішення суд,
на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
зменшив розмір пені, що підлягає
стягненню, з 1 428 170,80 грн. до 800 000,00 грн. В
задоволенні заяви відповідача про
розстрочку виконання рішення суд
відмовив.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014 р. (судді Бахмат Р.М., Євстигнеєв
О.С., Кощеєв І.М.) рішення місцевого
господарського суду залишено без змін
з тих же мотивів.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, ДП "ВО Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова" звернулось до Вищого
господарського суду з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.12.2013 р.
та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014 р. в частині стягнення пені в сумі
800 000,00 грн. як такі, що прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нове
рішення, яким зменшити розмір пені до
розміру, визначеного Законом України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", а
також розстрочити виконання судового
рішення строком на три роки.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши,
згідно ч. 1 ст. 1117 ГПК України, наявні
матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 01.10.2011 р. між
КП "Дніпроводоканал" (водоканал) та ДП
"ВО Південний машинобудівний завод
імені О.М. Макарова" (абонент) укладено
договір на надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення № 0204
(надалі - "Договір"), за умовами якого
водоканал зобов'язався надавати
абоненту послуги з централізованого
питного водопостачання та
водовідведення, абонент зобов'язався
оплачувати послуги в порядку і на
умовах, визначених Договором та чинним
законодавством.

Відповідно до п. 4.8 Договору остаточний
розрахунок по оплаті послуг за
розрахунковий місяць повинен бути
проведений абонентом шляхом
перерахування грошей на банківський
рахунок водоканалу не пізніше 20 числа
місяця, наступного за рахунковим, з
урахуванням здійсненої попередньої
оплати та нарахувань згідно умов
Договору.

Договір набирає чинності з моменту
підписання сторонами та скріплення
печатками, в частині надання послуг діє
до 01.10.2014 р., а в частині їх оплати - до
повного виконання (п. 9.1 Договору).

Згідно зі ст. 193 ГК України, приписи якої
кореспондуються з приписами ст.
526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

При розгляді справи судами встановлено
неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань з оплати наданих
позивачем послуг за Договором за
період з березня по травень 2013 року та з
серпня по вересень 2013 року, наявність у
нього заборгованості перед позивачем в
сумі 2 155 807,05 грн., підтвердженої також
підписаним представниками сторін
актом звірки розрахунків, яку
правомірно задоволено до стягнення.

Також колегія суддів зазначає, що
мотивованим є висновок господарських
судів першої та апеляційної інстанцій
про застосування до спірних
правовідносин норм ст. 625 ЦК України,
рівно як і про стягнення з відповідача
на користь позивача 3% річних в сумі 17
482,64 грн.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення з відповідача пені в розмірі
1 428 170,80 грн., нарахованої на підставі ст.
1 Закону України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій",
колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Дані наслідки
порушення зобов'язання передбачені і
ч. 1 ст. 230 ГК України. Згідно норм
зазначених статей у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Законодавцем у ст. 549 ЦК України
визначено неустойку (штраф, пеню) як
грошову суму або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Судами встановлено, що при укладенні
Договору сторони дійшли згоди (пункт
8.2), що за несвоєчасну оплату послуг
абонент зобов'язаний сплатити
водоканалу, крім суми заборгованості,
пеню в розмірі, встановленому
законодавством України.

З огляду на приписи ст. 1 Закону України
"Про відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій", місцевим та
апеляційним судами встановлено, що
розмір пені, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача,
становить 1 428 170,80 грн. за періоди
прострочення з 21.04.2013 р. по 24.10.2013 р., з
21.05.2013 р. по 24.10.2013 р., з 21.06.2013 р. по 24.10.2013
р., з 21.09.2013 р. по 24.10.2013 р., з 21.10.2013 р. по
24.10.2013 р.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає такі висновки помилковими з
огляду на наступне.

Закон України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій"
встановлює відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій.

Стаття 1 даного Закону унормовує, що
суб'єкти підприємницької діяльності,
які використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу.

Отже, дія Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" поширюється
на суб'єктів підприємницької
діяльності, які використовують нежилі
будинки і приміщення, належні їм на
праві власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності.

При розгляді справи судами, з
посиланням на п. 4.2 Статуту ДП "ВО
Південний машинобудівний завод імені
О.М. Макарова", було встановлено, що
майно підприємства є державною
власністю і закріплюється за ним на
праві повного господарського відання.
Здійснюючи право повного
господарського відання, підприємство
володіє, користується та
розпоряджається зазначеним майном на
свій розсуд, вчиняючи до нього будь-які
дії, які не суперечать чинному
законодавству та цьому статуту.

Правовий режим майна суб'єктів
господарювання визначено ст. 133 ГК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ГК України
основу правового режиму майна
суб'єктів господарювання, на якій
базується їх господарська діяльність,
становлять право власності та інші
речові права - право господарського
відання, право оперативного
управління.

Право господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами (ч. 1 ст. 136 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 136 ГК України власник
майна, закріпленого на праві
господарського відання за суб'єктом
підприємництва, здійснює контроль за
використанням та збереженням
належного йому майна безпосередньо або
через уповноважений ним орган, не
втручаючись в оперативно-господарську
діяльність підприємства.

Колегія суддів зазначає, що право
господарського відання є правовою
формою реалізації права державної і
комунальної власності спеціально
створеними суб'єктами різних
організаційно-правових форм, які у
встановленому порядку набувають
статусу юридичної особи. При цьому
власником майна залишається держава,
або відповідна територіальна громада.
Отже, поняття права власності та права
господарського відання не є тотожними.

З огляду на дане, дія Закону України
"Про відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" не
поширюється на відповідача, оскільки
власником майна ДП "ВО Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова" є держава. ДП "ВО Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова", в свою чергу, лише реалізує
право державної власності на дане
майно на праві повного господарського
відання.

Колегія суддів дійшла висновку, що
нарахування пені слід проводити із
застосуванням приписів Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Згідно з ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Виходячи з викладеного, з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
пеня в розмірі 78 938,87 грн., нарахована з
урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК
України та Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Що стосується заяви ДП "ВО Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова" про розстрочку виконання
судового рішення строком на три роки,
колегія суддів зазначає наступне.

Із положень статей 83, 121 ГПК України
випливає, що при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, господарський
суд має право за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
власної ініціативи у виняткових
випадках залежно від обставин справи
розстрочити виконання рішення.

Виходячи з наведеного, в основу
судового рішення про надання
розстрочки виконання рішення суду має
бути покладений обґрунтований
висновок про наявність обставин, що
ускладнюють або роблять неможливим
його виконання. З цією метою під час
вирішення питання про розстрочку
виконання рішення, слід врахувати
матеріальні інтереси обох сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

З аналізу процесуальних норм, які
регулюють питання можливості надання
розстрочки виконання рішення суду,
випливає, що законодавець пов'язує
розстрочку виконання судового рішення
з об'єктивними, непереборними, іншими
словами - виключними обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення.

В той же час наведені відповідачем
обставини ускладнення виконання
рішення та надані в їх підтвердження
докази не є тими виключними
обставинами, які б давали суду підстави
для задоволення заяви про розстрочку
виконання судового рішення.

Також, колегія суддів дійшла висновку,
що місцевий господарський суд
припустився помилки в частині
розподілу судових витрат у справі з
огляду на наступне.

З урахуванням приписів ст. 4 Закону
України "Про судовий збір" та ст. 8
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" розмір судового
збору, що підлягав сплаті на момент
звернення позивача з позовом у даній
справі, становив 68 820,00 грн. Втім,
зазначивши в мотивувальній частині
рішення, що судовий збір покладається
на відповідача, суд першої інстанції в
резолютивній частині рішення зазначив,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 68 620,00 грн. судових
витрат.

Підставами для скасування або зміни
рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права (ч. 1
ст. 11110 ГПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
прийняті у справі судові акти - зміні в
частині стягнення пені та судових
витрат.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Виробниче об'єднання
Південний машинобудівний завод імені
О.М. Макарова" задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.12.2013 р.
та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014 р. у справі № 904/8536/13 змінити в
частині стягнення пені та судових
витрат.

Викласти п. 2 резолютивної частини
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.12.2013 р.
у справі № 904/8536/13 в наступній редакції:

"Стягнути з Державного підприємства
"Виробниче об'єднання Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова" (49008, м. Дніпропетровськ,
вул. Криворізька, 1, код 14308368) на
користь Комунального підприємства
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради (49101, м. Дніпропетровськ,
вул. Червона, 21А, код 03341305) 2 155 807,05
грн. основного боргу, 78 938,87 грн. пені, 17
482,64 грн. 3% річних та 68 820,00 грн. судових
витрат.".

В решті рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.12.2013
р. та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014 р. у справі № 904/8536/13 залишити без
змін.

Стягнути з Комунального підприємства
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради (49101, м. Дніпропетровськ,
вул. Червона, 21А, код 03341305) на користь
Державного підприємства "Виробниче
об'єднання Південний машинобудівний
завод імені О.М. Макарова" (49008, м.
Дніпропетровськ, вул. Криворізька, 1,
код 14308368) 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.
судового збору за подання касаційної
скарги.

Видачу наказів доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Повернути з Державного бюджету України
Державному підприємству "Виробниче
об'єднання Південний машинобудівний
завод імені О.М. Макарова" (49008, м.
Дніпропетровськ, вул. Криворізька, 1,
код 14308368) судовий збір в сумі 6 281
(шість тисяч двісті вісімдесят одну)
грн. 71 коп., сплачений за платіжним
дорученням № 349 від 10.02.2014 р. як внесений
у більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Головуючий суддяО. Кролевець СуддіІ.
Волік Л. Гольцова