ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2014
Справа №917/196/14

м. Полтава

за позовом Приватного підприємства
"БІЗОН-ТЕХ 2006", вул. Новицького Якова, 11,
м. Запоріжжя, 69005

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія Докучаєвські чорноземи", вул.
Великотирнівська, буд.51, м. Карлівка,
Карлівський район, Полтавська область,
39500

про стягнення 913 842 грн. 10 коп.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: Дяченко Г.В., довіреність
від 28.02.2014 року №68/14;

Від відповідача: не з'явився.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
коштів в сумі 914 139, 13 грн. за договором
поставки пестицидів від 29.02.2012 року №
ПЛ-П-7, з яких: 652 956,53 грн. - основна
заборгованість; 130 591,30 грн. - штраф; 130
591,30 грн. - проценти за користування
чужими грошовими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем договірних
зобов'язань щодо оплати отриманого
товару, у зв'язку з чим позивач вказує
на існування заборгованості та
підстави нарахування і стягнення
штрафних санкцій.

Позивач подав заяву про зміну розміру
позовних вимог від 12.03.2014 року, в якій 1)
відмовляється від позовних вимог у
частині стягнення з відповідача 130591,30
грн. процентів за користування чужими
грошовими коштами; 2) просить стягнути з
відповідача 130 294,27 грн. пені за
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання. Вказана заява
надіслана відповідачу 14.03.2014 року, що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист та поштовою квитанцією
відділення зв'язку (а.с. 101-102). Суд
розглядає дану заяву як зміну
позивачем предмету позову в частині
вимог про стягнення процентів, замість
яких позивачем з тих же підстав
(невиконання відповідачем обов'язку
здійснення своєчасної оплати) висунуті
інші вимоги - про стягнення пені,
передбаченої тим же Договором від
29.02.2012 року № ПЛ-П-7 (див. п. 3.11. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", далі -
Постанова № 18).

Судом враховується, що згідно ст. 22 ГПК
України право позивача на зміну
предмета або підстави позову може
бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті та лише у суді першої інстанції
шляхом подання до суду відповідної
письмової заяви, яка за формою і
змістом має узгоджуватися із статтею 54
ГПК України з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу. Невідповідність
згаданої заяви вимогам цих норм
процесуального права є підставою для
її повернення з підстав, передбачених
частиною першою статті 63 ГПК України.
За п. 3.12. Постанови №18 початок розгляду
справи по суті має місце з того моменту,
коли господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання.

З урахуванням викладеного вище, а також
того, що суд не розпочинав розгляд
справи по суті, заява позивача від
12.03.2014 року про зміну предмету позову,
приймається до розгляду. Таким чином,
позивач просить стягнути з відповідача
кошти в сумі 913 842,10 грн., у тому числі: 652
956,53 грн. основного боргу; 130 591,30 грн.
штрафу; 130 294,27 грн. пені.

Також, позивач повідомив суд про
часткове погашення відповідачем
заборгованості, а саме: 18.02.2014 року
відповідач добровільно сплатив 10 000,00
грн. боргу, 19.03.2014 року сплачено 20 000,00
грн. боргу, тому просить суд в цій
частині позовних вимог провадження у
справі припинити за відсутністю
предмету спору.

Відповідач на виклик суду в засідання
не з'явився, хоча про час та місце його
проведення повідомлений належним
чином, що підтверджується відповідним
повідомленням про вручення ухвали від
04.03.2014 року (а.с. 96), причин неявки суд не
повідомив, витребуваних документів не
надав.

Суд визнав за можливе розглянути
справу по суті за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України
за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Між сторонами по справі був укладений
Договір поставки пестицидів № ПЛ-П-7
від 29 лютого 2012 року (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору, у порядку,
строки та на умовах, визначених цим
Договором та Специфікаціями до нього,
позивач (постачальник за договором)
зобов'язався поставляти та передавати
у власність відповідача (покупець за
договором) пестициди (засоби захисту
рослин) та мікродобрива (далі - товар), а
відповідач зобов'язався приймати цей
товар та оплачувати його.

Згідно з п. 2.1. Договору, найменування
(асортимент) товару, його кількість та
ціна вказуються в Специфікаціях до
Договору, які є невід'ємними його
частинами.

Згідно з п. 2.2. Договору, кожна наступна
Специфікація після першої регулює
окрему поставку товару в рамках цього
Договору не скасовує дію попередніх
Специфікації ні повністю, ні частково,
якщо тільки інше не буде вказано в ній.

Згідно з п. 4.3. Договору, дата (строк)
поставки товару вказується в
Специфікаціях.

Як свідчать матеріали справи, всього
сторонами було підписано 11
Специфікацій до Договору, за якими
передбачалась поставка відповідачу
товару на загальну суму 5 581 595,51 грн.
(а.с. 16-26), а саме:

- Специфікацією № 1 від 29.02.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 3 311 567,04 грн.;

- Специфікацією № 2 від 06.04.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 69 805,00 грн.;

- Специфікацією № 3 від 17.04.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 234 956,25 грн.;

- Специфікацією № 4 від 04.05.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 70 478,19 грн.;

- Специфікацією № 5 від 07.05.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 220 269,78 грн.;

- Специфікацією № 6 від 21.05.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 1 000 054,00 грн.;

- Специфікацією № 7 від 07.06.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 366 215,00 грн.;

- Специфікацією № 8 від 14.06.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 187 019,05 грн.;

- Специфікацією № 9 від 21.06.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 43 243,20 грн.;

- Специфікацією № 10 від 12.09.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 65 252,00 грн.

- Специфікацією № 11 від 27.09.2012 року,
згідно з якою позивач зобов'язався
поставити відповідачу товар на
загальну суму 12 736,00 грн.

Пунктом 2 Специфікацій сторони
визначили умови та місце поставки
(передачі) товару: EXW (склад позивача).
Згідно з п. 4.1. Договору, вказана умова
поставки (ЕXW) передбачає вибірку товару
Покупцем зі складу Постачальника
автомобільним транспортом за свій
рахунок.

За п.п. 7.1.4 Договору, відповідач
зобов'язувався з'явитися за товаром у
місце поставки товару, прийняти його і
передати в обмін нього позивачу
належним чином оформлену довіреність
на отримання товару.

За п. 4.4 Договору, позивач
зобов'язувався поставити відповідачу
товар у строки, зумовлені сторонами,
тільки за умови надходження на його
поточний рахунок у строки, визначені в
Специфікаціях, повністю суми
попередньої оплати або авансових
платежів, якщо такі умови оплати товару
були передбачені Специфікаціями.

Згідно з п. 4.5 Договору, якщо відповідач
прострочить оплату будь-якого
авансового платежу (попередньої
оплати, своєчасно не оплатить вже
поставлений товар), то позивач має
право повністю або частково,
пропорційно затримати або взагалі
відмовитись від наступних поставок
товару за такою або наступними
Специфікаціями, не несучи за це
відповідальність.

Специфікаціями встановлено обов'язок
відповідача сплачувати авансові
платежі до передачі йому товару.
Зокрема, згідно пункту 3 Специфікації №
1 від 29.02.2012 року, перший авансовий
платіж у сумі 993 470,11 грн. повинен бути
здійсненим відповідачем до 30.03.2012 року.

На виконання договору, на підставі
виданих відповідачем довіреностей: №
371 від 27.03.2012 року; № 395 від 30.03.2012 року; №
514 від 17.04.2012 року; № 737 від 19.04.2012 року; №
667 від 07.05.2012 року; № 656 від 07.05.2012 року; №
751 від 22.05.2012 року; № 848 від 07.06.2012 року; №
893 від 14.06.2012 року; № 944 від 21.06.2012 року; №
1384 від 12.09.2012 року; № 1558 від 27.09.2012 року
(а.с. 46-57), позивач передав відповідачу
товар на загальну суму 5 581 595,51 грн., що
підтверджується наявними у справі
видатковими накладними (а.с. 27-45):

- № ЗП2188 від 06.04.2012 року на 31 867,50
грн.;

- № ЗП3439 від 19.04.2012 року на 37 937,50
грн.;

- № ЗП3462 від 19.04.2012 року на 682 739,05
грн.;

- № ЗП3469 від 19.04.2012 року на 190 000,00
грн.;

- № ЗП3467 від 19.04.2012 року на 44 956,25
грн.;

- № ЗП5509 від 04.05.2012 року на 70 478,19
грн.;

- № ЗП5504 від 07.05.2012 року на 495 240,91
грн.;

- № ЗП5831 від 07.05.2012 року на 199 870,45
грн.;

- № ЗП5836 від 07.05.2012 року на 220 269,78
грн.;

- № ЗП2185 від 05.04.2012 року на 187 997,40
грн.;

- № ЗП7893 від 23.05.2012 року на 1 735 520,93
грн.;

- № ЗП7908 від 23.05.2012 року на 1 000 054,00
грн.;

- № ЗП9413 від 07.06.2012 року на 10 198,30
грн.;

- № ЗП9418 від 07.06.2012 року на 366 215,00
грн.;

- № ЗП9965 від 14.06.2012 року на 187 019,05
грн.;

- № ЗП10470 від 21.06.2012 року на 43 243,20
грн.;

- № ЗП13223 від 12.09.2012 року на 58 884,00
грн.;

- № ЗП13501 від 18.09.2012 року на 6 368,00
грн.;

- № ЗП13951 від 27.09.2012 року на 12 736,00
грн.,

Згідно наявних у справі доказів товар
на загальну суму 5 581 595,51 грн.
отримувався відповідачем без будь-яких
зауважень щодо його кількості чи
якості.

У травні 2012 року відповідач просив
позивача прийняти залишки товару, який
ним не було використано у зв'язку зі
зменшенням обсягу посівів та втрати
необхідності їх обробки, у зв'язку з
чим, 28.05.2012 року відповідач повернув
залишки товару, який ним не було
використано, що не пов'язано із його
недоліками або якістю, на загальну суму
489,36 грн.

Вказаний товар був повернений
відповідачем на підставі Накладної на
повернення від покупця № ЗП142 від 28.05.2012
року (а.с. 58).

Згідно з п. 5.2. Договору оплата товару
повинна бути здійснена відповідачем в
українських гривнях у безготівковому
порядку шляхом перерахування грошових
коштів платіжним дорученням на
поточний рахунок Постачальника.
Підставою для платежу є даний Договір.

Згідно з п. 5.1. та п.п. 7.1.1. Договору
відповідач зобов'язався оплатити
позивачу товар у строки та в розмірах,
що визначені в Специфікаціях.

Строки розрахунку за товар були
вказані в пункті 3 Специфікацій. Згідно
п. 3 Специфікації №11 від 27.09.2012 року (а.с.
26) граничним строком повного та
остаточного розрахунку за товар є
15.10.2012 року.

Таким чином, враховуючи умови Договору,
строк виконання відповідачем взятих на
себе грошових зобов'язань настав.

За ч.2. ст. 712 ЦК до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.664 ЦК обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент вручення
товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар.

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Плата за товар внесена частково на
загальну суму 4 928 149,62 грн., що
підтверджується банківськими
виписками (а.с. 65-69). Відповідач порушив
передбачені Договором строки оплати
товару, в зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка станом на момент
подання позову становила 652956,53 грн.
(розрахунок в матеріалах справи, а.с. 4).

Як свідчать матеріали справи (а.с. 59-64)
позивач неодноразово звертався до
відповідача з листами-претензіями, з
вимогою погасити існуючу
заборгованість за отриманий товар,
проте борг у повному обсязі не
сплачено.

Згідно банківських виписок від 18.02.2014
року, від 19.03.2014 року (а.с. 108)
відповідачем було внесено на рахунок
позивача 30 000,00 грн. основної
заборгованості за Договором після
подання позову (згідно відбитку
штемпеля відділення поштового зв'язку
на конверті позов подано 04.02.2014 року,
а.с. 85).

За таких обставин, часткова сплата
боргу, стягнення якого є предметом
позову, являється підставою для
припинення провадження по справі в цій
частині вимог відповідно до п. 1.1 ст. 80
ГПК України за відсутністю предмету
спору.

Згідно ст. 610, ст. 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612
ЦК України, боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 8.1.3. Договору передбачено, що за
прострочення строків виконання
грошових зобов'язань відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі 0,05 % від
простроченої суми грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад 20
календарних днів відповідач додатково
сплачує позивачу штраф у розмірі 30 % від
простроченої суми.

Таким чином, прострочення відповідачем
платежів за Договором є підставою для
застосування як пені, так і штрафу.

Позивач просить стягнути з відповідача
130294,27 грн. пені за період з 08.03.2013 року по
12.03.2014 року.

Судом враховується, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
НБУ, за увесь час користування чужими
коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором (ч. 6
ст. 231 ГК України).

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Сторонами у договорі встановлений
інший, не заборонений законом, порядок
застосування та нарахування штрафних
санкцій, який дозволяє виходити за межі
шестимісячного строку, встановленого
ч. 6 ст. 232 ГК України: за змістом п. 8.2.
Договору, Сторони домовилися, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань за цим Договором не
обмежується шістьома місяцями, а
здійснюється до моменту їх фактичного
виконання (виключення з ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України), а
строк позовної давності з вимог про
стягнення штрафних санкцій (неустойки)
по таким зобов'язанням Сторони згідно
із ст. 259 Цивільного кодексу України
збільшують до трьох років.

Оскільки зобов'язання за договором на
даний час залишаються не виконаними
відповідачем, позивач правомірно
здійснює нарахування заборгованості
відповідно до законодавства та цього
Договору.

Таким чином до стягнення підлягає 130294,27
грн. пені за період з 08.03.2013 року по
12.03.2014 року, розмір якої відповідає
вимогам Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" в межах
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період прострочення (перевірка
правильності нарахування пені
проводилася згідно калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи "Ліга.Закон").

При цьому судом береться до уваги, що
відповідач повинен був остаточно
розрахуватися за товар не пізніше
15.10.2012 року (з огляду на п. 3 Специфікації
№ 11 від 27.09.2012 року), а пеня нарахована
позивачем з 08.03.2013 року по 12.03.2014 року
(а.с. 103-104). Здійснення позивачем
нарахування пені не за весь період
прострочення, а лише за його певну
частину є правом позивача та не
суперечить вимогам закону.

За порушення відповідачем строків
оплати згідно п. 8.1.3 Договору, позивачем
заявлено до стягнення штраф в розмірі
130 591,30 грн.

Суд враховує, що штраф і пеня є формами
одного і того ж виду забезпечення
виконання зобов'язання - неустойки.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України
сторони можуть врегульовувати свої
відносини на власний розсуд. Умовами
Договору передбачено цивільно-правову
відповідальність за порушення умов
Договору у вигляді сплати неустойки -
пені та штрафу. При цьому законом не
встановлено обмежень щодо одночасного
застосування пені і штрафу у випадку
порушення виконання зобов'язання і
таке застосування чинному
законодавству не суперечить, яке
встановлює обмеження лише щодо розміру
такої форми неустойки як пеня.

Судом приймається до уваги правова
позиція Верховного Суду України з
даного питання викладена, зокрема, в
постанові від 09.04.2012 року по справі №
12/039. Згідно ст. 111-28 ГПК України рішення
Верховного Суду України , прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Таким чином,
одночасне застосування штрафу та пені,
у разі неналежного виконання
зобов'язань за Договором, не суперечить
вимогам закону та умовам Договору.

Таким чином, судом враховується, що
мала місце прострочка з оплати понад 20
днів. Визначений позивачем штраф у
розмірі 130 591,30 грн. не перевищує 30% від
суми основної заборгованості (652 956,53
грн.), тому позовні вимоги в цій частині
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним
із засобів захисту цивільних прав є
примусове виконання обов'язку в натурі,
яке в даному випадку полягає у
виконанні відповідачем договірних
зобов'язань з оплати вартості
отриманого товару.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Позивачем доведено обґрунтованість
позовних вимог про стягнення
заборгованості за Договором,
відповідач факт прострочення сплати
коштів за отриманий товар не
спростував. За таких обставин з
відповідача підлягає до стягнення
основна заборгованість за переданий
товар на суму 622 956,53 грн., а також; 130
591,30 грн. штрафу; 130 294,27 грн. пені., що
разом складає 883842,10 грн.

Крім зазначеного вище суд бере до уваги
таке.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 83 ГПК
України господарський суд приймаючи
рішення по справі має право стягувати в
доход Державного бюджету України з
винної сторони штраф у розмірі до ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за ухилення від вчинення дій,
покладених господарським судом на
сторону.

За змістом п. 3.13. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" неподання стороною у
справі доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. Відповідні дії
або бездіяльність з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
тягти за собою, зокрема, такі наслідки,
як стягнення штрафу з винної сторони в
доход державного бюджету України
(пункт 5 статті 83 ГПК). Нез'явлення
представників учасників судового
процесу в судові засідання без
поважних причин та без повідомлення
причин, якщо їх явку судом визнано
обов'язковою, також може розцінюватися
судом як зловживання процесуальними
правами. Відповідна практика,
спрямована на умисне затягування
судового процесу, порушує права інших
учасників судового процесу та
суперечить вимогам статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
упродовж розумного строку.

Суд зауважує, що відповідач
уповноваженого представника на
засідання від 27.03.2014 року по даній
справі на виклик суду не направив;
доказів на підтвердження неможливості
представника відповідача приймати
участь при розгляді справи не надав;
всупереч ст. 33 ГПК України, згідно з
якою обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони, вимог ухвал не
виконував, хоча про них він був належно
повідомлений - як свідчать відмітки на
повідомленнях про вручення поштових
відправлень ухвали суду відповідач
отримував через уповноваженого
представника, та мав достатньо часу для
підготовки і надання відповідних
матеріалів; слухання по справі 04.03.2014
року відкладалось з тих підстав, що
відповідач не надавав витребуваних
документів.

Суд зазначає, що на підставі статті 124
Конституції України, частини першої
статті 4-5 Господарського
процесуального кодексу України судові
рішення, в тому числі ухвали суду, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання вимог,
зокрема ухвал господарських судів,
тягне відповідальність, встановлену
Господарським процесуальним кодексом
України та іншими законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що така позиція відповідача
щодо невиконання та ігнорування вимог
ухвал суду, участі в судовому
засіданні, свідчить про ухилення
відповідача від вчинення дій,
покладених на нього господарським
судом та містить ознаки неповаги до
суду.

В зв'язку з наведеним, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача в
дохід Державного бюджету України 1000,00
грн. штрафу за ухилення від вчинення
дій, покладених на товариство
господарським судом.

Судові витрати покладаються на
відповідача згідно ч. 2 ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 80 (п.1.1. ч. 1), 82, 83 (п.5
ч. 1), 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія Докучаєвські чорноземи", вул.
Великотирнівська, буд.51, м. Карлівка,
Карлівський район, Полтавська область,
39500, код 34274875, на користь Приватного
підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2006", вул.
Новицького Якова, 11, м. Запоріжжя, 69005,
код 34216986 - 622 956 грн. 53 коп. боргу, 130 591 грн.
30 коп. штрафу; 130 294 грн. 27 коп. пені; 18276
грн. 84 коп. витрат по сплаті судового
збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія Докучаєвські чорноземи", вул.
Великотирнівська, буд.51, м. Карлівка,
Карлівський район, Полтавська область,
39500, код 34274875, в дохід Державного
бюджету України 1000 грн. 00 коп. штрафу за
ухилення від вчинення дій, покладених
на товариство господарським судом.

4. В частині стягнення 30 000 грн. 00 коп.
основного боргу провадження у справі
припинити.

5. Видати накази при набранні рішенням
законної сили.

Суддя
Пушко І.І.