РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

21 березня 2014 року
Справа № 918/1914/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Маціщук А.В.

судді
Бучинська Г.Б. ,

судді
Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

позивача - бух. Герус З.В. (пост. дов.
№14-01-01 від 08.01.2014 р. - а.с. 55)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргувідповідача на
рішення господарського суду
Рівненської області від 27.01.14 р. у
справі № 918/1914/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "АВДекс"

до закритого акціонерного товариства
"Завод "Технопривод"

про стягнення заборгованості в сумі 46
000 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 27.01.2014 р. у
справі № 918/1914/13 (суддя
Політика Н.А) задоволено позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «АВДекс» до
закритого акціонерного товариства
«Завод «Технопривод» про стягнення
заборгованості в сумі 46000 грн. Підлягає
стягненню з закритого акціонерного
товариства «Завод «Технопривод» на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «АВДекс» 46000 грн.
основного боргу, а також 1720,5 грн. витрат
на оплату судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач закрите акціонерне
товариство «Завод «Технопривод» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення - про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, скаржник зазначає, що 20.01.2012 р.
закрите акціонерне товариство «Завод
«Технопривод» та товариство з
обмеженою відповідальністю «АВДекс»
уклали договір поставки № 1/01.
Відповідно до п.1.3 цього договору
поставка продукції, її кількість та
ціна визначається в додатку.

Скаржник наголошує, що накладні № 01-05
від 16.01.2013 р. на загальну суму 7737,60 грн.,
№ 02-10 від 18.02.2013 р. на загальну суму 23669,76
грн., № 03-02 від 05.03.2013 р. на загальну
суму12845,52 грн. не є додатками до
договору поставки № 1/01 від 20.01.2013 р., і
поставка товару була здійснена поза
межами договору, тоді як
обґрунтуванням та підставою позову суд
першої інстанції визначив порушення
договірних зобов'язань з оплати. З
таких мотивів скаржник вважає рішення
суду першої інстанції незпконним та
таким, що підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
заперечує її доводи, вважає
оскаржуване рішення законним та
обґрунтованим і просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. На підтвердження своєї
позиції зазначає, що відповідач в
апеляційній скарзі неправильно вказує,
що поставки у 2013 році відбувались без
договору, оскільки за умовами п.7.3
договір продовжив свою дію та не був
розірваний. Звертає увагу, що 07.05.2013 р.
сторонами було складено акт вивірки
розрахунків за період з 01.03.2013 р. по
30.04.2013 р., відповідно до якого
визначений борг закритого
акціонерного товариства «Завод
«Технопривод» перед товариством з
обмеженою відповідальністю «АВДекс» в
сумі 47805,12 грн. Позивач пояснює, що 03.06.2013
р. відповідач частково погасив
заборгованість за поставлену в 2013 році
продукцію на суму 1805,12 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 999 та випискою з банку. Таким чином,
заборгованість закритого акціонерного
товариства «Завод «Технопривод» перед
товариством з обмеженою
відповідальністю «АВДекс» становить
46000 грн.

Представники позивача в судовому
засіданні заперечили проти доводів та
вимог апеляційної скарги та надали
свої пояснення. Рішення господарського
суду Рівненської області від 27.01.2014 у
справі №918/1914/13 просять залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення, оскільки вважає її мотиви
безпідставними, необґрунтованими.

Відповідач не забезпечив явку
представника в судові засідання, подав
письмове клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку із зайнятістю
представника ЗАТ «Завод «Технопривод»
у іншій судовій справі, а також у
зв'язку з необхідністю надати суду
додаткові пояснення по справі.

Представник позивача заперечила проти
задоволення клопотання про
відкладення справи, вважає його
безпідставним і звернула увагу колегії
суддів, що розгляд апеляційної справи
вже відкладався за клопотанням
відповідача.

Колегія суддів відхиляє клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи як необґрунтоване, враховуючи
наступне. Викладені у клопотанні
обставини нічим не підтверджені. Разом
з тим, можлива зайнятість
працівника/представника
сторони-юридичної особи в іншому
судовому процесі не може слугувати
підставою для відкладення розгляду
справи, оскільки, по-перше, коло
представників сторін в господарському
судочинстві не обмежено нормами
чинного законодавства, представництво
юридичних осіб забезпечується згідно
зі ст.28 ГПК України, тому юридична особа
не позбавлена можливості забезпечити
свої інтереси шляхом участі в судовому
засіданні іншого представника, а,
по-друге, сторона самостійно визначила
пріоритет для себе судової справи і
вдруге не забезпечила участь
представника у розгляді апеляційної
скарги в судовому засіданні
Рівненського апеляційного
господарського суду.

Разом з тим, відповідач про час та місце
розгляду справи був належним чином і
завчасно повідомлений судом /а.с.80,93/,
отже, не був позбавлений можливості в
розумні терміни довести до відома суду
свої доводи та пояснення стосовно
обставин спору - до судового засідання
11.03.2014 р. та до судового засідання 21.03.2014
р. Суд не визнав явку представників в
судове засідання обов'язковою,
додаткові докази судом не
витребовувались, тому колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті
без участі представника відповідача за
наявними у справі матеріалами
відповідно до ст.101 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представника позивача в судовому
засіданні, перевіривши оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню. При цьому
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 20 січня 2012 року
товариство з обмеженою
відповідальністю «АВДекс» та закрите
акціонерне товариство «Завод
«Технопривод» уклали договір поставки
№ 1/01 /а.с.10/.

Відповідно до п.1.1. цього договору
постачальник зобов'язується поставити,
а покупець прийняти та оплатити товар.
Згідно з п.1.2. договору поставка
продукції починається з січня 2012 року.

У п.1.3. договору зазначено, що поставка
продукції, її кількість та ціна
визначаються в додатку.

Згідно з п.2.1. покупець проводить оплату
замовлення після отримання продукції
належної якості.

Відповідно до п. 3.1. продукція
постачальника поставляється покупцю
згідно попередньої домовленості та
номенклатури згідно додатку.

Відповідно до п.3.3. право власності
на предмет продажу виникають у покупця
з моменту оплати, що оформлюється
відповідними документами.

Згідно з п. 7.1. даний договір вступає в
силу після підписання та діє до 31.12.2012 р.
Якщо ні одна із сторін до 31.12.2012 р. не
заявить про розірвання договору , то
він являється автоматично
пролонгований на наступний рік (п.7.3.
договору).

Договір підписаний представниками
сторін та скріплений їх печатками
/а.с.10/.

Матеріали справи не містять доказів
про те, що сторонами укладались додатки
до цього договору, як це передбачено
умовами п.п.1.3, 3.1 договору.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів оцінила наявні докази в їх
сукупності і дійшла наступних
висновків.

Колегія суддів вважає, що договір
поставки на умовах договору № 1/01 від
20.01.2012 р. є неукладеним і помилковими є
твердження позивача про те, що
виконувався договір поставки № 1/01 від
20.01.2012 р.

З огляду на приписи ч.8 ст.181 ГК України,
у разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).

Згідно з частинами 2-3 ст.180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його стотних
умов. Істотними є умови, визнані такими
за законом чи необхідні для договорів
даного виду, а також умови, щодо яких на
вимогу однієї із сторін повинна бути
досягнута згода. При цьому, при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Відповідно до норм ст.265 ГК України та
ст.712 ЦК України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) в
установлений строк (строки) другій
стороні - покупцеві товар (товари), а
покупець зобов'язується прийняти
вказаний товар (товари) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Істотними для договору поставки є
умови щодо предмету, кількості,
асортименту, строку поставки, що
вбачається із змісту ст.ст.266,268 ЦК
України.

Колегія суддів звертає увагу, що
договір № 1/01 від 20.01.2012 р. не містить
таких істотних умов поставки як
предмет (найменування товару,
асортимент), кількість, строки
поставки. Згідно з п.1.3 сторони
визначили, що поставка продукції, її
кількість та ціна визначаються в
додатку, що не суперечить нормам ст.207
ЦК України та ст.181 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України зміст
правочину може бути зафіксований у
кількох документах, що не є порушенням
письмової форми правочину. Відповідно
до ч.1 ст.181 ГК України господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, але допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Матеріалами справи підтверджено, що
додатки до договору відсутні, і
первинні документи (видаткові
накладні, товарно-транспортні
накладні, довіреності, рахунки та
платіжні документи), які надані
позивачем в обгрунтування вимоги про
стягнення боргу, не містять посилання
на договір поставки № 1/01 від 20.01.2012 р.
Натомість, у видатковій накладній №
РН1212-093 від 28.12.2012 р./а.с.19/ у графі 'умова
продажу' зазначено - 'попередня оплата,
б/д', очевидно, без договору.

Договір про проведення взаємозаліку
від 07.05.2013 р., відповідно до якого
сторони частково виконали розрахунки
/а.с.15/, та акт вивірки, виконаної
сторонами 07.05.2013 р. /а.с.17/, містять
посилання лише на первинні документи.

Отже, на умовах договору поставки № 1/01
від 20.01.2012 р. сторони не погодили
істотні умови договору поставки, і
первинні документи без посилання на
цей договір не свідчать про погодження
конкретних умов цього договору.

Разом з тим, наведена обставина не
спростовує висновку місцевого
господарського суду по суті спору,
оскільки правовідносини між сторонами
відбулись у відповідності до ст.11
Цивільного кодексу України не на
підставі договору поставки № 1/01 від
20.01.2012 р., а на підставі інших правочинів
та на підставі інших юридичних фактів.

Так, обгрунтовуючи позовну вимоги про
стягнення боргу, позивач посилається
на первинні документи і доводить
невиконання розрахунків відповідачем
за конкретні товари, поставлені за
конкретними накладними

Позивач у позові доводить і
матеріалами справи підтверджено, що
ТОВ «АВДекс» передало відповідачеві
ЗАТ заводу «Технопривід» продукцію на
загальну суму 72166,8 грн.:

- 25.12.2012 р. закрите акціонерне
товариство «Завод «Технопривод» на
підставі довіреності № 865 від 26 грудня
2012 року на Семенюк Сергія
Володимировича /а.с.12/ за накладною №
12-14 одержало від товариства з обмеженою
відповідальністю «АВДекс» дріт
зварювальний на загальну суму - 3855, 60
грн. /а.с.11/. Вказана сума 3855, 60 грн.
частково, на суму 3714 грн. погашена
взаємозаліком за договором від 07.05.2013
р., що підтверджується видатковою
накладною № PH 1212-093 від 28.12.2012 р. і
відпущено товар: «Ручне гальмо ВАЗ»,
який отримано представником
товариства з обмеженою
відповідальністю «АВДекс» Герусом А.В.
по довіреності № 12100 від 27.12.2012 р. Не
оплаченим залишається борг 141,60 грн.
/а.с. 15-16, 18-20/;

- 26.12.2012 р. ЗАТ «Завод «Технопривод» на
підставі довіреності № 865 від 26.12.12 р.
на Семенюка С.В. згідно з накладною №
12-15 одержав від товариства з обмеженою
відповідальністю «АВДекс» дріт
зварювальний на загальну суму з ПДВ
3410,64 грн. Розрахунки за цей товар
відповідачем частково виконані - 03.06.2013
р. сплачено 1805,12 грн., що
підтверджується випискою банку від
03.06.2013 р. Борг становить 1605,52 грн.
/а.с.21-25/;

- 16.01.2013 р. ТОВ «АВДекс» за накладною №
01-05 поставило закритому акціонерному
товариству «Завод «Технопривод» дріт
зварювальний на загальну суму з ПДВ 7737,
60 коп., і оплата за цей товар не виконана
/а.с.26/;

- 23.01.2013 р. товариство з обмеженою
відповідальністю «АВДекс» за
накладною №01-06 на підставі
довіреності № 24 на Семенюк С.В.
поставило закритому акціонерному
товариству «Завод «Технопривод» дріт
зварювальний на загальну суму з ПДВ 20647,
68 грн. Оплата здійснена повністю 14.02.2013
р. за платіжним дорученням № 238 на суму
20647,68 грн., що підтверджується також
банківською випискою /а.с.27-28/;

- 18 лютого 2013 року ЗАТ «Завод
«Технопривод» на підставі довіреності
№ 70 на Семенюка С.В. по накладній № 02-10
одержав від товариства з обмеженою
відповідальністю «АВДекс» дріт
зварювальний на загальну суму з ПДВ
23669,76 грн. Оплату за одержаний товар
відповідач не виконав, борг становить
23669, 76 грн. /а.с.29-32/;

- 05.03.2013 р. по накладній № 03-02 на підставі
довіреності № 120 на Новикова В.А.
закрите акціонерне товариство «Завод
«Технопривод» одержало від товариства
з обмеженою відповідальністю «АВДекс»
дріт зварювальний на загальну суму з
ПДВ 12845,52 грн. Оплату за одержаний товар
відповідач не виконав, борг становить
12845,52 грн. /а.с.33-35/.

07.05.2013 р. сторони виконали вивірку
розрахунків за період з 01 березня 2013
року по 30 квітня 2013 року. За результатом
вивірки сторони склали акт, відповідно
до якого погодили борг закритого
акціонерного товариства «Завод
«Технопривод» перед товариством з
обмеженою відповідальністю «АВДекс» в
сумі 47805,12 грн. /а.с.17/. В акті сторони
послались на конкретні, вищеперелічені
первинні документи.

Платіжним дорученням № 999 та
банківською випискою /а.с.24-25/
підтверджено, що 03.06.2013 р. відповідач
перерахував позивачеві 1805,12 коп.,
зазначивши про призначення платежу
'оплата за дріт зварювальний згідно
рахунку № 12-15 від 25.12.2013 р. з ПДВ'.

Колегія суддів встановила, що первинні
документи містять необхідні реквізити
відповідно до ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і п.2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 р. № 88,
зареєстрованого Мінюстом України
05.06.1995 р. за № 168/704, тому є належними
доказами того, що господарські
операції (в даному випадку -
передача/прийняття товарів за
договором купівлі-продажу) фактично
відбулись, і, відповідно - доказом
зобов'язання відповідача перед
позивачем за ст.509 ЦК України та
ст.ст.173-174,193 ГК України.

Відповідно до ст.193 ГК України та
ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання
мають виконуватись належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України
визначено, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до норм ст.530 ЦК України
зобов'язання має бути виконане у
встановлений строк (термін). Згідно з ч.2
ст.530 ЦК України у разі, коли строк
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, боржник повинен
виконати такий обов'язок протягом семи
днів після пред'явлення вимоги, якщо
обов'язок негайного виконання не
випливає із договору або актів
цивільного законодавства.

Нормою ч.1 ст.692 ЦК України визначено, що
за договором купівлі-продажу покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Платіжними документами у справі та
поясненнями позивача підтверджено
часткове виконання відповідачем
розрахунків (в т.ч. заліком) - на суму
26166,8 грн. Заборгованність утворилась
внаслідок неоплати за товари, одержані
від позивача за видатковою накладною №
12-14 від 25.12.2012 р. на суму 3855,60 грн., за
видатковою накладною № 12-15 від 26.12.2012 р.
на суму 3410,64 грн., за видатковою
накладною № 01-05 від 16.01.2013 р. на суму
7737,60 грн., за видатковою накладною № 02-10
від 18.02.2013 р. 23669,76 грн. та за видатковою
накладною № 03-02 від 05.03.2013 р. на суму
12845,52 грн. Зобов'язання відповідача з
оплати товару виникло з моменту
отримання ним вказаного товару на
підставі видаткових накладних.

30.08.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з вимогою № 01/08/13 про
погашення заборгованості в сумі 46000
грн. Лист з вимогою відповідач одержав
04.09.2013 р., що підтверджено повідомленням
про вручення поштового відправлення
/а.с.37-39/, і залишив без відповіді та
реагування.

01.11.2013 р. позивач повторно звернувся до
відповідача з претензією про сплату
заборгованості в сумі 46000 грн., яка теж
залишена без реагування /а.с.40-41/.

Оскільки відсутні докази виконання
відповідачем розрахунків на суму 46000
грн., колегія суддів погоджується із
висновком місцевого господарського
суду про правомірність позовної вимоги
про стягнення цієї суми боргу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
господарського суду Рівненської
області від 27.01.2014 р. у справі № 918/1914/13
про стягнення боргу 46000 грн. відповідає
матеріалам справи, і відсутні підстави
для скасування чи зміни оскаржуваного
рішення згідно зі ст.104 ГПК України.
Доводи скаржника, викладені ним в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновку місцевого господарського
суду про наявність боргу та
підставність вимоги про його
стягнення.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення, рішення
господарського суду Рівненської
області від 27.01.2014 р. у справі №918/1914/13
залишити без змін.

Головуючий суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Петухов М.Г.