КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р. Справа№ 910/23829/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі Дмитрина Д.О.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 15.01.2014р. (повний текст
підписано - 20.01.2014р.)

у справі №910/23829/13 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз"

про стягнення сум за прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання у розмірі 47 815 324,13 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА
СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
м. Києва до Публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз" про стягнення
боргу, неустойки, сум за прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання в загальному розмірі 47 815
324,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
всупереч умов укладеного між сторонами
по справі договору № 119-653 поставки
природного газу від 18 грудня 2009 р.
відповідач виконав свої грошові
зобов'язання лише частково, оплативши
переданий йому природний газ в обсязі
м3 вартістю ,79 грн. та як
наслідок заборгував позивачу ,76
грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
по справі № 910/23829/13 від 15.01.2014 р. у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивовано тим, що у зв'язку з
невиконанням позивачем свого обов'язку
щодо реструктуризації заборгованості
відповідача встановленого рішенням
господарського суду м. Києва від 24
квітня 2012 р., відсутні будь які правові
підстави для стягнення з відповідача
несплаченої суми заборгованості за
договором поставки природного газу тим
паче нарахування на цю заборгованість
штрафних санкцій, 3% річних та
інфляційних втрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 15.01.2014 року № 910/23829/13 та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у заявленому
розмірі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду м. Києва
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду
Хрипуна О.О. № 910/23829/13 від 25.02.2014 року
враховуючи те, що відповідно до
автоматичного розподілу справ між
суддями апеляційну скаргу по справі №
910/23829/13 передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Тищенко О.В.,
керуючись ст. ст.4 6 , 69 Господарського
процесуального кодексу України, п. 3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 26.11.2010
р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів
суддів Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2012р.,
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/23829/13 колегію
суддів у складі: головуючий суддя -
Тищенко О.В., судді Іоннікова І.А., Чорна
Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.02.2014 року
було прийнято апеляційну скаргу та
порушено провадження для розгляду у
наступному складі суддів: головуючий
суддя - Тищенко О.В., судді - Іоннікова
І.А., Чорна Л.В. Розгляд апеляційної
скарги призначено на 19.03.2014 року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. №
910/23829/13 у зв'язку з перебування судді
Чорної Л.В. у відпустці, було змінено
склад колегії на наступний: головуючий
суддя - Тищенко О.В., судді Іоннікова
І.А., Смірнова Л.Г.

Апелянт в судовому засіданні
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав, просив
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду м. Києва
від 15.01.2014 року № 910/23829/13 скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у заявленому
розмірі.

Представники відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
заперечували проти доводів апелянта,
викладених в апеляційній скарзі,
просили суд відмовити в задоволенні
скарги та залишити без змін
оскаржуване рішення Господарського
суду м. Києва від 15.01.2014 року № 910/23829/13.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої
інстанції 18 грудня 2009 р. між позивачем
як правонаступником Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" та відповідачем був укладений
договір № 119-653 поставки природного
газу, відповідно до умов якого позивач
зобов'язався передати імпортований
природний газ для забезпечення власних
виробничо-технологічних витрат
відповідача, виробничо-технологічних
витрат та нормованих втрат на
території провадження покупцем
господарської діяльності з розподілу
природного і нафтового газу в
загальному обсязі до м3 (з них: для
забезпечення виробничо-технологічних
витрат покупця - м3, для
забезпечення виробничо-технологічних
витрат та нормованих втрат на
території провадження покупцем
господарської діяльності з розподілу
природного і нафтового газу - 1700000 м3 за
ціною згідно розділу 4 договору, а
останній - прийняти та оплатити
одержаний газ до 25 числа, наступного за
звітним місяця.

Згідно з умовами п. 10.1 договору він
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами і розповсюджує
свою дію в частині постачання газу з 1
січня до 31 грудня 2010 р., а в частині
розрахунків - до повного їх здійснення.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями сторін, наявною у
матеріалах справи копією
вищевказаного договору.

Як слідує з пояснень представників
сторін, відповідно до умов спірного
договору одержаний природний був
оплачений відповідачем частково у
розмірі ,79 грн., заборгувавши при
цьому позивачу ,76 грн.

У зв'язку з простроченням виконання
договірних зобов'язань позивач просить
суд стягнути з відповідача суму
основного боргу у розмірі 1 787 274 941,79
грн., 26 798 499, 49 грн. пені, 3 % річних у
розмірі 105 278 036,87 грн. та суму
інфляційних втрат у розмірі 163 043 198,04
грн.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні в судових
засіданнях з урахуванням всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи
їх взаємний зв'язок, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення суду
першої інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законним і
обґрунтованим з наступних підстав.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу
України передбачає, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Стаття 265 ГК України передбачає, що за
договором поставки одна сторона
-постачальник зобов'язується передати
(поставити) в зумовлені строки (строк)
другій стороні -покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною другою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Ініціюючи питання щодо стягнення з
відповідача заборгованості у
заявленому розмірі у судовому порядку
позивач посилається на невиконання
відповідачем договірних зобов'язань з
приводу остаточного розрахунку за
поставлений йому природній газ.

Проте як вірно було досліджено
місцевим господарським судом рішенням
господарського суду м. Києва від 24
квітня 2012 р., залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суд від 14 червня 2012 р., у
справі № 5011-69/3777-2012 позивачу було
відмовлено у стягненні заявленої
заборгованості у розмірі 1 787274 941,79 грн.

Згідно з частиною 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Пунктом 9 частини 3 статті 129
Конституції України визначено, що
основними засадами судочинства є
обов'язковість рішень суду.

Відповідно до статті 4-5 ГПК України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України. Усі судові рішення
викладаються у письмовій формі

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 35 ГПК
України обставини, визнані
господарським судом загальновідомими,
не потребують доказування. Факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони. Факти, які відповідно до
закону вважаються встановленими, не
доводяться при розгляді справи.

Вирок суду з кримінальної справи, що
набрав законної сили, є обов'язковим
для господарського суду при вирішенні
спору з питань, чи мали місце певні дії
та ким вони вчинені.

Рішення суду з цивільної справи, що
набрало законної сили, є обов'язковим
для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом і мають значення
для вирішення спору.

Частини 2 - 4 цієї статті вказують на
факти, які містяться у винесених раніше
судових рішеннях. Ці факти мають для
суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність - обов'язковість
фактів, установлених судовим рішенням,
що набуло законної сили, в одній справі
для суду при розгляді інших справ.
Преюдиціально встановлені факти не
підлягають доказуванню, позаяк їх з
істинністю вже встановлено у рішенні
чи вироку, і немає необхідності
встановлювати їх знову, тобто
піддавати сумніву істинність і
стабільність судового акта, який
вступив в законну силу.

Як вбачається з тексту рішення
господарського суду м. Києва від 24
квітня 2012 р., у справі № 5011-69/3777-2012 про
стягнення заборгованості за неналежне
виконання ПАТ «Укратрансгаз» умов
договору № 119-653 від 18.12.2009 року поставки
природного газу в частині оплати за
поставлений позивачем природний газ -
«строк виконання зобов'язання
відповідачем з оплати вартості
природного газу за договором поставки
природного газу № 119-653 від 18.12.2009 року
було змінено внаслідок прострочення
кредитора».

При цьому, в мотивувальній частині
рішення від 24.04.2012 року господарський
суд м. Києва вказав на необхідність
застосування до взаємовідносин сторін
договору № 119-653 від 18.12.2009 року положень
Закону України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» від 12.05.2011 №
3319-VII.

Судом було встановлено фактичне
ініціювання ПАТ «Укртрансгаз» перед
позивачем процедури реструктуризації
несплаченої суми грошових коштів за
природний газ для
виробничо-технологічних витрат за
договором поставки природного газу №
119-653 від 18.12.2009 в розмірі 1 787 274 941,76 грн.,
натомість позивачем безпідставно було
проігноровано намагання відповідача
реструктуризувати заборгованість у
відповідності до положень Закону
України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» від 12.05.2011 №
3319-VII, у зв'язку з чим місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
зазначена заборгованість підлягає
реструктуризації та зобов'язав
позивача здійснити її.

Натомість позивачем наведені приписи
судового акту не були виконані,
заборгованість відповідача не була
реструктуризована.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 612 ЦК
України прострочення боржника не
настає, якщо зобов'язання не може бути
виконане внаслідок прострочення
кредитора.

За змістом вимог ч. 1 ст. 613 ЦК України
кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо, зокрема, він не вчинив
дій, що встановлені договором, до
вчинення яких боржник не міг виконати
свого обов'язку.

Наведене свідчить про те, що сума в
розмірі 1 787 274 941, 79 грн., яка залишилася
несплаченою відповідачем за договором
№ 119-653 від 18.12.2009, з моменту прийняття
рішення суду у справі № 5011-69/3777-2012 не
змінила свого статусу та не є
простроченою.

Відповідно до статті 216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на відсутність прострочення
відповідачем зобов'язання з оплати
поставленого природного газу в силу
вище перелічених обставин справи, у
позовній вимозі про стягнення штрафних
та фінансових санкцій за прострочення
указаної суми відповідно до вимог
ст.ст. 624, 625 ЦК України слід відмовити.

З огляду на вищенаведені обставини
колегія суддів не вбачає об'єктивних
підстав для скасування рішення першої
інстанції в частині відмови у
стягненні втрат від інфляційних
процесів, 3% процентів річних та штрафу
у повному обсязі.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні
суду повністю відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні, отже рішення відповідає
вимогам чинного законодавства України,
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, підстав для його
скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до
вимог ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір за розгляд апеляційної
скарги покладається на позивача
(апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Національна
компанія «Нафтогаз України» залишити
без задоволення, рішення
Господарського суду міста Києва від
15.01.2014 року № 910/23829/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/23829/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
І.А. Іоннікова

Л.Г. Смірнова