ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.03.14р. Справа № 904/573/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДОЛФІ-УКРАЇНА",

м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ

відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2,
м. Дніпропетр

про стягнення 62 132,37 грн.

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, дов. від 01.01.2014
року, представник;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДОЛФІ-УКРАЇНА",
м.
Дніпропетровськ звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ,
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Дніпропетровськ про стягнення 62 132,37
грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем-1 своїх
зобов'язань згідно договору поставки №
3127/К від 03.12.2012 року в частині повної
оплати за поставлений товар та
відповідачем-2 зобов'язань згідно
договору поруки від 17.10.2013 року.

Відповідач-1 явку повноважного
представника у судові засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Відповідач-2 явку повноважного
представника у судові засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18, господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
заявлялось.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 24.03.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДОЛФІ-УКРАЇНА» (далі
- Позивач) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі - Відповідач)
було укладено договір поставки № 3127/К
(далі - Договір).

Договір набуває чинності з моменту
його підписання уповноваженими на те
Сторонами і діє до 31.12.2013 року, але в
будь-якому випадку до повного
виконання Сторонами своїх зобов'язань
за цим Договором, і щодо нарахування
неустойки за цим Договором. Сторони
домовилися, що у випадку, якщо жодна із
сторін за 30 (тридцять) календарних днів
до закінчення строку дії даного
Договору, не повідомить другу Сторону
про припинення його умов (розірвання),
Договір вважається автоматично
пролонгованим на наступний рік на тих
же умовах (п.6.1. договору).

Відповідно до п.1.1. договору,
постачальник зобов'язується
поставляти непродовольчі товари
відповідно до поданого покупцем
замовлення, а покупець зобов'язується
прийняти товар та своєчасно оплатити
його вартість.

Розділом 4 договору сторони погодили,
що 4.1. ціна а кожне найменування товару
за цим Договором визначається виходячи
з відпускних цін встановлених
постачальником на момент отримання
заявки Покупця та вважається остаточно
узгодженою в розмірі вказаному у
документах, що підтверджують передачу
товару (накладні та/або акти
прийому-передачі), якщо інше не
визначено постачальником відповідно
до умов цього Договору. Розрахунки за
кожну поставлену партію товару
здійснюються з національній валюті
України (гривнях) в

«готівковому порядку шляхом
перерахування Покупцем грошових
коштів на поточний рахунок
Постачальника. При заборгованості за
товар по декількох накладних отримані
кошти будуть зараховуватися як
погашення заборгованості за раніше
отриманий товар, незалежно від
призначення оплати, вказаного в
платіжному дорученні ( в призначенні
платежу вказувати № договору та дату
укладення договору). Покупець сплачує
100 (сто) % вартості кожної партії товару
на протязі 40 (сорока) календарних днів з
моменту її отримання. Факт отримання
Товару підтверджується видатковою
накладною підписаною Сторонами.

На виконання умов договору позивач
постави відповідачу товар, що
підтверджується видатковими
накладними, що містяться в матеріалах
справи.

Відповідач в свою чергу в повному
обсязі свої зобов'язання за договором
не виконав, повну оплату за поставлений
товар не здійснив, у зв'язку з чим за
останнім обліковується заборгованість
в розмірі 47100 грн.

Доказів оплати боргу сторонами не
надано.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно,
ставляться, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ст.
548 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми не своєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ст. 549
Цивільного кодексу України).

Відповідно до п 5.4. Договору, визначено,
якщо заборгованість Покупця перед
Постачальником триває більше 2-х
місяців Покупець сплачує
Постачальнику пеню у розмірі 0,5% від
суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу. Нарахування пені
починається від самого першого дня
прострочення Покупця перед
Постачальником.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Статею1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пені в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
визначає, що розмір пені, передбачений
ст. 1 цього Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні відносини,
які були укладені між позивачем та
відповідачем, врегульовано Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», який визначає
правовідносини між платниками і
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових коштів.

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
встановлений як граничний, тобто за
прострочку платежу за договором може
бути стягнуто лише пеню, яка не
перевищує подвійної облікової ставки
Національного банку України.

З урахуванням викладеного, позивачем
нараховано відповідачу пеню в розмірі
3573,53 грн.

Судом перевірено розрахунок пені, та
встановлено, що розмір пені, який
підлягає задоволенню складає 3333,22 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з п.5.3. Договору, за порушення
строку оплати товару Покупець сплачує
Постачальнику проценти за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 30% річних від суми
заборгованості.

З урахуванням наведеного, позивачем
нараховано відповідачу-1 30% річних в
розмірі 11 458,84 грн.

17.10.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Долфі -Україна»
(надалі - Кредитор) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (надалі -
Поручитель) було укладено договір
поруки (надалі Договір поруки).

Відповідно до умов Договору поруки
Відповідач -2 поручається перед
Позивачем за виконання Фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_1 (далі -Боржник),
свого обов'язку за договором поставки
укладеного між Позивачем і
Відповідачем -2 03.12.2012 року.

Пунктом 2 Договору поруки, визначено, що
Поручитель відповідає перед
Кредитором за виконання зобов'язання
Боржником, згідно Договору поставки у
сумі, що дорівнює 1000 (одна тисяча) грн. 00
коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Оскільки відповідач - 1 не виконав свої
зобов'язання, встановленні договором
поставки №3127/К від 03.12.2012 року перед
позивачем, у відповідача-2 виник
обов'язок сплатити позивачу суму боргу
у розмірі 1000 грн. відповідно до
договору поруки від 17.10.2013 року. Вимоги
в цій частині підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача -1 47100 грн. - основного боргу,
30% річних в розмірі 11 458,84 грн., пені в
розмірі 3333,22 грн. та 1000 грн. з
відповідача 2 підлягають задоволенню. В
решті позовних вимог слід відмовити.

Приписами ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судовий збір
покладається у спорах, що виникають
при виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

На підставі викладеного суд
вважає, що оскільки вина у виникненні
спору, як Відповідача-1 так і
Відповідача -2 матеріалами справи
підтверджена, судовий збір підлягає
покладенню на відповідачів у рівних
частинах по 50% від загальної суми
судового збору, а саме на Відповідача-1
- 913,50грн., і на Відповідача -2 - 913,50 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Долфі-Україна" (49000, м. Дніпропетровськ
пр. Кірова, 107-Г, )
заборгованість в розмірі 47100 грн. (сорок
сім тисяч сто гривень), пеню в розмірі
3333,22грн. (три тисячі триста тридцять
три гривні 22 коп.),30% річних в розмірі 11
458,84 грн. (одинадцять тисяч чотириста
п'ятдесят вісім гривень 84 коп.) та
судовий збір в розмірі 909,97 грн.
(дев'ятсот дев'ять гривень 97 коп.)

Стягнути з фізичної особи підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) заборгованість в розмірі
1000грн. (одна тисяча гривень) та судовий
збір в розмірі 909,97 грн. (дев'ятсот
дев'ять гривень 97 коп.)

В решті позовних вимог-відмовити.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 28.03.2014 року.

Суддя С.В. Мартинюк