РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Справа № 902/1555/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Дужич С.П. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Сливінський О.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Кіхтенко О.М. (дов. № 01/01/14
від 02.01.14р.)

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача на рішення господарського
суду Вінницької області від 24.01.14 р. у
справі № 902/1555/13 (суддя Нешик О.С.)

за позовом Комунального підприємства
"Вінницяоблтеплоенерго"

до Вінницького Національного
Аграрного університету

про стягнення 553449,97 грн. заборгованості
за договором купівлі-продажу теплової
енергії

ВСТАНОВИВ:

КП "Вінницяоблтеплоенерго" (надалі -
позивач) звернулось в господарський
суд Вінницької області з позовною
заявою (а.с. 2-3) до Вінницького
національного аграрного університету
(надалі - відповідач), в якій просив
стягнути 521054,29 грн. боргу за спожиту
теплову енергію та холодну воду, 19463,03
грн. пені, 12932,65 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 24.01.14 року (а.с.
95-99) позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 521054,29 грн. - основного боргу;
9731,50 грн. пені, 12932,65 грн. 3% річних, у
стягненні 9731,53 грн. пені відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що позивачем у
період з 01.01.12 р. по 31.12.12 р. поставлено, а
відповідачем отримано теплову енергію
на загальну суму 2478115,84 грн. та холодну
воду, що йде на підігрів на загальну
суму 82210,83 грн. Однак, відповідач
здійснив лише часткову оплату,
внаслідок чого виникла заборгованість
за листопад та грудень 2012 року в сумі
514588,05 грн. за теплову енергію та 6466,24
грн. за споживання холодної води, що йде
на підігрів за грудень 2012 р.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою (а.с.
104-106) до Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Вінницької області від 24.01.14 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове, яким відмовити в задоволені
позовних вимог в частині стягнення 17516,
7 грн. пені.

Апеляційну скаргу відповідач
обґрунтовує тим, що Вінницький
національний аграрний університет має
велику заборгованість перед іншими
юридичними особами, є неприбутковою
установою і на 2013 рік з бюджету на
комунальні послуги не було виділено
коштів, стягнення пені завдасть
відповідачу фінансової шкоди.

Зокрема, скаржник посилається на ст. 83
ГПК України та зазначає, що законодавчо
не врегульований розмір можливого
зменшення штрафних санкцій.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу,
а також його повноважний представник в
судовому засіданні, проти апеляційної
скарги заперечив, оскільки вважає, що
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними
та необґрунтованими.

Представник відповідача не реалізував
процесуальне право на участь у
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції, хоча про час та місце його
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Жодних клопотань щодо відкладення
розгляду справи від відповідача не
надходило.

Колегія суду зазначає, що ч. 4 ст. 114 ГПК
України передбачено, неявка
представника та інших осіб, які беруть
участь у справі, не є перешкодою для
розгляду справи.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представника
відповідача за наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали та
обставини справи, апеляційну скаргу,
відзиви на апеляційну скаргу,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи
17.05.2012 р. між позивачем - КП
"Вінницяоблтеплоенерго" (постачальник)
та Вінницьким національним аграрним
університетом (споживач) укладено
договір №Т-8/922 купівлі-продажу
теплової енергії.

Відповідно до п.1.1 Договору,
постачальник взяв на себе зобов'язання
постачати споживачеві теплову енергію
в обумовлених договором обсягах, а
споживач зобов'язався приймати та
оплачувати спожиту теплову енергію за
встановленими тарифами і в терміни,
передбачені договором.

В розділі 6 договору сторони погодили,
що розрахунки за теплову енергію, що
споживається, проводяться виключно в
грошовій формі відповідно до
встановлених тарифів. Розрахунковим
періодом є календарний місяць.
Споживач до 5 числа місяця споживання
проводить попередню оплату споживання
теплової енергії у розмірі 50% вартості
обсягів споживання передбачених на цей
місяць договором.

Договір набуває чинності з 12.05.2012 і діє
до 31.12.2012 та вважається пролонгованим
на кожний наступний рік, якщо за місяць
до закінчення строку дії договору від
кожної із сторін не надійде письмової
заяви про його припинення (п. 11.1).

При цьому, дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, а саме: акти
здачі-приймання виконаних робіт, суд
приходить до висновку, що на виконання
умов спірного Договору, позивач за
період з 12.05.2012 по 31.12.2012 р. поставив
відповідачу теплову енергію на
загальну суму 978 098,36 грн. та холодну
воду, що йде на підігрів на загальну
суму 46 336,9 грн.

Однак, як вбачається з наявних в
матеріалах справи банківських виписок,
відповідач розрахувався за поставлену
електроенергію частково, у зв'язку з
чим у відповідача виникла перед
позивачем заборгованість за листопад
та грудень 2012 року в сумі 514588,05 грн. за
теплову енергію та в сумі 6466,24 грн. за
грудень 2012 року за споживання холодної
води, що йде на підігрів.

Відповідач визнав заборгованість в
повному обсязі (а.с. 91).

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610
ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Крім того, вирішуючи спір, суд першої
інстанції правильно врахував
положення ст.ст. 173, 193 ГК України, ст.ст.
525, 526, 527 ЦК України щодо законодавчого
визначення поняття зобов'язання, його
порушення відповідачем та
недопустимості односторонньої відмови
від виконання зобов'язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
свої зобов'язання по оплаті теплової
енергії та холодної води, що йде на
підігрів, належним чином не виконав,
внаслідок чого, утворилась
заборгованість перед позивачем за
отриманий товар в сумі 521054,29 грн.

А відтак, позовні вимоги в сумі 521054,29
грн., апеляційний суд вважає
обґрунтованими та підтвердженими
доказами, наявними в матеріалах справи,
а тому залишає рішення в цій частині
без змін.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України, визначено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" №
543/96-ВР від 22.11.96р., платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Пунктом 7.1.3 Договору передбачено, не
проведення своєчасних розрахунків за
теплову енергію, протягом 3 днів,
споживачу нараховується пеня - в
розмірі облікової ставки НБУ за кожен
день прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач просив зменшити розмір
пені, посилаючись на те, що причиною
несвоєчасного погашення
заборгованості стала відсутність
бюджетних коштів на 2013 рік на
комунальні послуги.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокій розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені,
яка підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання , незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи вказане, суд констатує, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Апеляційний суд констатує, що
законодавчо не врегульований розмір
(відсоткове співвідношення) можливого
зменшення штрафних санкцій. А відтак,
суд вправі самостійно прийняти рішення
щодо розміру пені, який підлягає
зменшенню.

Враховуючи, що на час розгляду справи
заборгованість з основного боргу
відповідача перед позивачем не
погашена в повному обсязі, враховуючи
період прострочення виконання
зобов'язання, рішення суду щодо
зменшення розміру пені на 50% є
адекватним до обставин справи.

А тому, апеляційний суд не вбачає
підстав для скасування рішення в
частині стягнення суми пені в розмірі
9731,50 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Здійснивши розрахунок річних за
період, визначений позивачем,
апеляційний суд погоджується з
правильністю розрахунку
господарського суду першої інстанції,
щодо стягнення з відповідача 12932,65 грн.
3% річних.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача згідно ст.
49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вінницького
Національного Аграрного університету
на рішення господарського суду
Вінницької області від 24.01.14 р. у справі
№ 902/1555/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Вінницької області від 24.01.14 р. у справі
№ 902/1555/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №902/1555/13 повернути
господарському суду Вінницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Філіпова Т.Л.