РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Справа № 924/1455/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Грязнов В.В. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Сливінськи О.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Підгорна О.В. (дов. № б/н
від 17.03.14р.)

від відповідача: Власюк В.М. (дов. в
матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача на
рішення господарського суду
Хмельницької області від 09.12.13 р. у
справі № 924/1455/13

за позовом (заявою) Товариства з
обмеженою відповідальністю " Агросем",
м. Київ

до Фермерського господарства
"Агро-Інвест"с. Ліщани, Ізяславський
район, Хмельницька область

про стягнення 77 593,60 грн., з яких 53 975,00
грн. основна заборгованість, 2 028,60 грн.
пені, 21 590,00 грн. штрафу

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Агросем" (надалі - позивач)
звернулось в господарський суд
Хмельницької області з позовною заявою
(а.с. 2-7) до ФГ "Агроінвест" (надалі
-відповідач), в якій просило стягнути
77593,60 грн.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 09.12.13 р. (а.с.
58-59) позов задоволено частково в сумі
77482,96 грн. з яких 53975 грн. основного
боргу, 21590 грн. штрафу, 1917,96 грн. пені в
частині стягнення 110,64 грн. пені -
відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що доказів про
сплату відповідачем боргу в сумі 53 975
грн. суду першої інстанції не надано,
позовні вимоги не спростовано, а тому
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позовні вимоги про
стягнення вказаної суми боргу із
відповідача правомірні та підлягають
задоволенню.

Крім того, здійснивши розрахунок пені
за вказаний позивачем період, суд
першої інстанції задоволив позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 1917,96 грн. пені, в частині
стягнення 110,64 грн. пені нарахованої
позивачем, суд першої інстанції
відмовив.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою до
Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Хмельницької області від 09.12.13 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове, яким відмовити в позові.

Скаржник зокрема зазначає, що
позивачем було поставлено товар більш
низької якості, ніж вимагається
стандартом, технічними умовами, що
призвело до збільшення витрат на
догляд за урожаєм та зменшення
ринкової ціни за зібраний урожай. У
зв'язку з невідповідністю насіння
умовам договору, відповідачем
направлено позивачу вимогу про
перерахування на рахунок відповідача
коштів в розмірі 53975 грн. та сплату
неустойки. Однак дані обставини не були
досліджені господарським судом першої
інстанції.

Крім того, відповідач наголошує на
тому, що суд першої інстанції не
повідомив його належним чином про дату,
час та місце розгляду справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу,
а також його повноважний представник в
судовому засіданні, проти апеляційної
скарги заперечив, оскільки вважає, що
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними
та необґрунтованими.

Автоматизованою системою
документообігу суду визначено колегію
суддів для розгляду справи № 906/435/13 у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Грязно в В.В., суддя Розізнана І.В

До початку розгляду апеляційної скарги
по суті, розпорядженням голови суду від
30.01.14 р. внесені зміни до складу колегії
суддів та визначено колегію суддів у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Грязнов В.В., суддя Філіпова Т.Л.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, розглянувши
матеріали та обставини справи,
апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи
22.01.2013р. між ТОВ "Агросем" (постачальник)
та ФГ "Агро-Інвест" укладено Договір
№22.01.13-ГБ поставки насіння сої, згідно
якого постачальник продає, а покупець
приймає та оплачує поставку насіння
сої за ціною, в кількості та
асортименті, узгоджених сторонами в
специфікаціях (додатки до цього
договору), які є невід'ємною частиною
цього договору.

Згідно п.3.1 Договору, ціна за одиницю
товару та загальна вартість товару
зазначаються сторонами у
специфікаціях.

Відповідно до п. 3.2 Договору, покупець
здійснює оплату вартості товару шляхом
безготівкового перерахунку грошових
коштів на рахунок постачальника.
Розрахунки між сторонами можуть
проводитися у інших, не заборонених
діючим законодавством України, окрім
грошової формах (в т.ч. вексельна форма
розрахунків або припинення грошових
зобов'язань за цим договором шляхом
заліку зустрічних однорідних вимог
сторін).

Покупець оплачує вартість товару
згідно умов та у строки, визначені в
специфікаціях до цього договору (п. 3.3).

Поставка товару здійснюється
постачальником на умовах та у строки,
визначені в специфікаціях до цього
договору (п.4.2 договору).

Вказаним договором передбачено, що у
випадку порушення термінів або умов
оплати товару покупець сплачує
постачальнику пеню від суми
простроченого або неналежного
здійсненого платежу у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення. (п.9.2
договору).

Пунктом 9.4 Договору сторони визначили,
що за порушення покупцем строків
оплати товару відповідно до умов цього
договору покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 20% від
суми загальної вартості товару за цим
договором.

Якість продукції підтверджується
сертифікатом якості та/або
сертифікатом відповідності (п. 6.1).

Водночас, 22.01.2013р. сторонами складено та
підписано Специфікацію №1 до договору,
відповідно до якої постачальник
здійснює поставку насіння сої сорту
"Танаїс" у кількості 12 700 т на загальну
суму 107 950,00 грн.

Пунктом 3 Специфікації передбачено, що
покупець оплачує вартість товару: -
оплата товару в розмірі 50% загальної
вартості товару, що постачається по
цьому договору здійснюється до 11.02.2013р.;
- решта вартості товару у розмірі 50%
загальної вартості товару, що
постачається по цьому договору
здійснюється до 01.08.2013р.

З матеріалів справи вбачається, що свої
обов'язки по договору поставки позивач
виконав належним чином, поставивши
відповідачу товар на загальну суму 107950
грн., що підтверджується видаткової
накладної №8/05 від 08.05.2013р. та
довіреності №71 від 03.05.2013р. та не
заперечено відповідачем.

Водночас, відповідач частково оплатив
отриманий від позивача товар на суму
53975 грн.

22.10.2013р. відповідач направив позивачу
рекомендованою кореспонденцією вимогу
про сплату боргу. Відповіді на
претензію позивачем не отримано.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
свої зобов'язання по оплаті товару
належним чином не виконав, внаслідок
чого, утворилась заборгованість перед
позивачем за отриману продукцію в сумі
53 975 грн.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Згідно ст. 712 ЦК України передбачено, що
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.662 ЦК України, Продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до статей 525, 526
Цивільного кодексу України, 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Пунктом 3 Специфікації передбачено, що
покупець оплачує вартість товару: -
оплата товару в розмірі 50% загальної
вартості товару, що постачається по
цьому договору здійснюється до 11.02.2013р.;
- решта вартості товару у розмірі 50%
загальної вартості товару, що
постачається по цьому договору
здійснюється до 01.08.2013р.

Враховуючи вказане, колегія
Рівненського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову в
частині стягнення основного боргу, а
тому залишає рішення господарського
суду першої інстанції в частині
стягнення боргу в сумі 53 975 грн. без
змін.

У відповідності до ст. 216, ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно ч. 2 ст. 217
Господарського кодексу України, є
штрафні санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 Цивільного
кодексу України, якщо за порушення
зобов'язання встановлено неустойку, то
вона підлягає стягненню у повному
розмірі, незалежно від відшкодування
збитків.

Згідно ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір
пені, передбачений ст.1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.2 договору сторони
передбачили, що у випадку порушення
термінів або умов оплати товару
покупець сплачує постачальнику пеню
від суми простроченого або неналежного
здійсненого платежу у розмірі у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 9.4 договору сторони
визначили що за порушення покупцем
строків оплати товару відповідно до
умов цього договору покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 20% від
суми загальної вартості товару за цим
договором. Тому вимоги позивача про
стягнення із відповідача 21 590,00 грн.
штрафу, суд вважає обґрунтованими,
такими що підлягають задоволенню. При
цьому судом враховано, що відповідачем
не надіслано суду жодної заяви чи
клопотання щодо зменшення розміру
штрафу.

Здійснивши розрахунок пені та штрафу,
колегія суддів погоджується з
правильністю розрахунку
господарського суду першої інстанції,
щодо стягнення з відповідача 21590 грн.
штрафу, 1917,96 грн. пені та відмови в
позові в частині стягнення 110,64 грн.
пені.

Крім того, апеляційний суд не
погоджується з твердженням
відповідача викладеним в апеляційній
скарзі, щодо неналежної якості насіння,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6.2 Договору, у випадку
виявлення скритих недоліків у
поставленій продукції, покупець має
право скласти акт про це у присутності
постачальника, але не пізніше 14 днів з
дати відвантаження при дотриманні
наступних умов: покупець зобов'язаний в
строк не менш, ніж за 3 робочих дні до
дати складення акту письмово
повідомити постачальника про час та
місце складення цього акту, а потім
скласти такий акт з обов'язковими його
підписання: представником
постачальника; представником покупця
(п. 6.2).

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що
порушення строків та порядку
проведення перевірки виявлення
скритих недоліків у поставленій
продукції, встановленої цим Договором,
тягне за собою втрату права покупця
заявляти претензії щодо якості
продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: з видаткової накладної №8/05 від
08.05.12 р. насіння в кількості 12,3 т. на суму
104550 грн. поставлено відповідачу 08.05.13 р.,
з видаткової накладної №24/0518 від 24.05.13
р. вбачається, що позивач 24.05.13 р.
поставив відповідачу насіння в
кількості 0,4 т на суму 3400 грн.

Враховуючи вказане, колегія суддів
констатує той факт, що кінцевий термін
для складання акта про виявлені скриті
недоліки у поставленій позивачем
продукції, по накладній №8/05
закінчився 22.05.12 р., по накладній №24/0518
закінчився 07.06.13 р.

При цьому, колегія суддів не вважає
належним доказом на підтвердження
виявлених відповідачем скритих
недоліків поставленого позивачем
насіння - акт про встановлення факту
наявності скритих недоліків від 24.10.13
р., оскільки вказаний акт складений не
фахівцями, які мають спеціальні знання
щодо встановлення якості насіння, з
порушенням строку на його складання та
в односторонньому порядку. При цьому,
докази того, що відповідач на виконання
п. 6.2 Договору повідомляв позивача про
час та місце складення цього акту, в
матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вказане, апеляційний суд не
бере до уваги акт про встановлення
факту наявності скритих недоліків від
24.10.13 р., як доказ поставки насіння
неналежної якості.

Згідно з приписами статті 268
Господарського кодексу України якість
товарів, що поставляються, повинна
відповідати стандартам, технічним
умовам, іншій технічній документації,
яка встановлює вимоги до їх якості, або
зразкам (еталонам), якщо сторони не
визначать у договорі більш високі
вимоги до якості товарів.

Згідно із статтею 675 Цивільного кодексу
України товар, який продавець передає
або зобов'язаний передати покупцеві,
має відповідати вимогам щодо його
якості в момент його передання
покупцеві, якщо інший момент
визначення відповідності товару цим
вимогам не встановлено договором
купівлі-продажу.

Згідно частини 1 статті 687 Цивільного
кодексу України перевірка додержання
продавцем умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару та інших
умов здійснюється у випадках та в
порядку, встановлених договором або
актами цивільного законодавства.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
констатує той факт, що відповідачем не
доведено у встановленому законом
порядку, що позивач поставив
відповідачу насіння неналежної якості,
яке не відповідало відповідним
стандартам.

Крім того, посилання відповідача на
неналежне повідомлення відповідача
про розгляд справи, колегія суддів
оцінює критично, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з повідомлення про вручення
поштового відправлення, господарський
суд Хмельницької області 14.11.13 р.
направив на адресу відповідача ухвалу
про порушення провадження по даній
справі. Даною ухвалою призначено
розгляд справи на 25.11.13 р. та зобов'язано
відповідача подати відзив на позовну
заяву із документальним
обгрунтуванням своїх доводів. Вказану
ухвалу, відповідач отримав 18.11.13 р., що
підтверджується підписом
уповноваженої особи на повідомленні.

Крім того, ухвалою від 25.11.13 р. розгляд
справи відкладено на 09.12.13 р. та
повторно зобов'язано відповідача
подати суду відзив на позовну заяву із
документальним обґрунтуванням своїх
доводів.

Як вбачається з реєстру на
відправлення простої кореспонденції
від 27.11.13 р., господарський суд першої
інстанції направив ухвалу про
відкладення розгляду справи на адресу
відповідача - 27.11.13р. (а.с. 63).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.11 р. «Про деякі питання практики
застосування ГПК України судами першої
інстанції», в разі якщо ухвалу
надіслано за належною адресою і не
повернуто підприємством зв'язку, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
приходить до висновку, що судом першої
інстанції дотримано вимоги ст. 64, 87 ГПК
України, а відтак відповідач
вважається повідомлений про час і
місце розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача згідно ст.
49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського
господарства "Агро-Інвест" на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 09.12.13 р. у справі № 924/1455/13
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 09.12.13 р. у
справі № 924/1455/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №924/1455/13 повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Філіпова Т.Л.