КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р. Справа№ 910/12535/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання
Вага В.В.

за участю представників

від позивача: Козак Л.П.;

від відповідача 1: Колтик Т.І.,

від відповідача 2: Римар С.Ю.,

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу
Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста
Києва від 18.11.2013р. у справі №910/12535/13
(головуючий суддя Трофіменко Т.Ю.,
судді: Борисенко І.І., Домнічева І.О.)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТІК ЛТД" - Відповідач
1

Публічного акціонерного товариства
"Київспецтранс" - Відповідач 2

третя особа Приватне акціонерне
товариство Акціонерно-комерційний
банк "Львів"

про визнання недійсними договорів
оперативного лізингу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Відповідача про: визнання недійсними з
моменту укладення: договору
оперативного лізингу №25/08, укладеного
між Відповідачем 2 та Відповідачем 1
05.05.08р.; договору оперативного лізингу
№26/08, укладеного між Відповідачем 2 та
Відповідачем 1 05.05.08р., договору
оперативного лізингу №27/08, укладеного
між Відповідачем 2 та Відповідачем 1
05.05.08р., договору оперативного лізингу
№28/08, укладеного між Відповідачем 2 та
Відповідачем 1 05.05.08р., договору
оперативного лізингу №29/08, укладеного
між Відповідачем 2 та Відповідачем 1
05.05.08р., договору оперативного лізингу
№30/08, укладеного між Відповідачем 2 та
Відповідачем 1 05.05.08р., договору
оперативного лізингу №31/08, укладеного
між Відповідачем 2 та Відповідачем 1
05.05.08р., договору оперативного лізингу
№32/08, укладеного між Відповідачем 2 та
Відповідачем 1 05.05.08р., договору
оперативного лізингу №33/08, укладеного
між Відповідачем 2 та Відповідачем 1
05.05.08р.; зобов'язання Відповідача 1
повернути Відповідачу 2 отримані
грошові кошти відповідно до договору
оперативного лізингу №25/08 від 05.05.08р.,
договору оперативного лізингу №26/08 від
05.05.08р., договору оперативного лізингу
№27/08 від 05.05.08р., договору оперативного
лізингу №28/08 від 05.05.08р., договору
оперативного лізингу №29/08 від 05.05.08р.,
договору оперативного лізингу №30/08 від
05.05.08р., договору оперативного лізингу
№31/08 від 05.05.08р., договору оперативного
лізингу №32/08 від 05.05.08р., договору
оперативного лізингу №33/08 від 05.05.08р.;
зобов'язання Відповідача 2 повернути
Відповідачу 1 об'єкт лізингу, а в разі
неможливості такого повернення
відшкодувати вартість отриманих у
Відповідача 1 контейнерів за цінами,
які існують на момент відшкодування,
згідно договору оперативного лізингу
№ 25/08 від 05.05.08р., договору оперативного
лізингу №26/08 від 05.05.08 р., договору
оперативного лізингу №27/08 від 05.05.08 р.,
договору оперативного лізингу №28/08 від
05.05.08р., договору оперативного лізингу
№29/08 від 05.05.08р., договору оперативного
лізингу №30/08 від 05.05.08р., договору
оперативного лізингу №31/08 від 05.05.08р.,
договору оперативного лізингу №32/08 від
05.05.08р., договору оперативного лізингу
№33/08 від 05.05.08р.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.11.13р. в позові відмовлено
повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що
Відповідач 2 своїми діями схвалив
укладені спірні договори лізингу, а
посилання Позивача на те, що голова
правління не мав необхідного обсягу
цивільної дієздатності для підписання
оспорюваних правочинів судом до уваги
не прийняті з огляду на те, що
відповідно до п.5 ст.11 статуту
Відповідача 1 цивільна дієздатність
голови правління обмежується угодами,
які стосуються виключно відчуження, і
саме нерухомого майна товариства.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 18.11.13р. та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції не прийнято до
уваги, що голова правління Відповідача
2 знав про обмеження повноважень, норми
статуту Відповідача 2 стосуються
обмежень не тільки по угодам
відчуження нерухомого майна, але і
інших угод відповідно до їхньої суми
укладення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.02.14р.
апеляційну скаргу Позивача прийнято до
провадження, відновлено пропущений
строк на подання апеляційної скарги,
розгляд справи призначено на 25.03.14р.

25.03.14р. через відділ діловодства
Київського апеляційного
господарського суду Відповідач 1 подав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просив залишити рішення
господарського суду м. Києва без змін.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та зібрані у ній докази, суд
встановив:

26.04.05р. державним реєстратором
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації проведено
державну реєстрацію статуту
Відповідача 2, затвердженого рішенням
позачергових загальних зборів
акціонерів, оформленого протоколом №9
від 06-11.04.05р.

Відповідно до п.2. ст.2 статуту
Відповідача 2 акціонери мають право
брати участь в управлінні діяльністю
товариства у порядку, визначеному
чинним законодавством та цим статутом.

Згідно з п.1 ст.5 статуту Відповідача 2
розмір статутного капіталу товариства
складає 28422960,00 грн.

Відповідно до п.1,2 ст.8 статуту
Відповідача 2 управління діяльністю
товариства здійснюють: загальні збори
акціонерів, що є вищим органом
управління товариства; колегіальний
виконавчий орган - правління
товариства, яке здійснювати
керівництво поточною діяльністю
товариства, а також забезпечуватиме
виконання рішень, що прийматимуться
загальними зборами акціонерів. В
товаристві створюється наглядова рада,
яка здійснює контроль за діяльністю
правління та захист прав акціонерів
товариства.

Згідно з п.1 ст.10 статуту Відповідача 2 в
товаристві створюється наглядова рада
в складі п'яти осіб, у складі голови та
членів наглядової ради. Наглядова рада
здійснює контроль за діяльністю
правління та захист прав акціонерів
товариства.

Відповідно до п.2 ст.10 статуту
Відповідача 2 наглядова рада також дає
згоду правлінню на укладення угод із
розпорядженням майном товариства (крім
нерухомого) або на списання активів
товариства, якщо вартість такого майна
перевищує суму, еквівалентну 2000
мінімальних заробітних плат, виходячи
з офіційно встановленого на момент
укладання угоди/проведення операції
розміру мінімальної заробітної плати,
але не перевищує 50 відсотків від
розміру статутного капіталу
товариства, а також дає згоду правлінню
на укладення інших угод, пов'язаних з
розпорядженням майном товариства, якщо
сума такої угоди перевищує 2 але не
перевищує 50 відсотків розміру
статутного капіталу товариства на час
укладення такої угоди.

Згідно з п.5 ст.11 статуту Відповідача 2
правління має право приймати рішення з
питань, в тому числі, укладення угод, а
також прийняття рішень про відчуження
майна товариства якщо сума угоди
становить від 2 до 50 відсотків
статутного капіталу товариства. При
цьому у випадку, коли сума такої угоди
перевищує 20 відсотків статутного
капіталу Товариства, а також у випадку,
коли така угода пов'язана із
розпорядженням майном Товариства (в
тому числі, із списанням його активів) і
перевищує суму, еквівалентну 2000
мінімальних заробітних плат, виходячи
із офіційно встановленого на момент
укладення угоди/проведення операції
розміру мінімальної заробітної плати -
в будь-якому із таких випадків
укладання Правлінням такої угоди має
бути попередньо погоджено Правлінням
із Наглядовою радою Товариства

Згідно з п.7 ст.11 статуту Відповідача 2
голова правління товариства має право
укладати від імені товариства будь-які
угоди з урахуванням обмежень та
порядку укладання угод встановлених
зокрема п.4 ст.9, п.5 ст.11 цього статуту.

05.05.08р. між Відповідачем 1 та
Відповідачем 2 були укладені договори
оперативного лізингу №25/08, №26/08, №27/08,
№28/08, №29/08, №30/08, №31/08, №32/08, №33/08 за
умовами яких Відповідач 1 передав
Відповідачеві 2 у користування на
умовах оперативного лізингу
контейнери в асортименті для збирання
та вивозу твердих побутових відходів з
території м. Києва у загальній
кількості 1000 штук.

Згідно з п.2.1. договорів передача
об'єкта лізингу Відповідачеві 2
відбувається протягом 25 банківських
днів за умови отримання Відповідачем 1
авансового лізингового платежу і
оформляється актом приймання-передачі,
який підписується уповноваженими
особами відповідачів.

Відповідно до п.4.1., 4.2. договорів об'єкти
лізингу вважаються отриманими
Відповідачем 2 в користування з моменту
підписання акту приймання-передачі.
Термін дії договорів складає 36 місяців
від дня отримання Відповідачем
об'єктів лізингу.

На виконання договорів Відповідачем 1
протягом червня 2008 р. були придбані та
передані в оперативний лізинг
Відповідачу 2 контейнери для збирання
та вивозу твердих побутових відходів в
загальній кількості 1000 штук, а
Відповідачем 2 здійснювались лізингові
платежі за користування цими
контейнерами.

05.02.09р. та 15.04.09р. голова правління
Відповідача 2 Вітт Ф.А. направив на
адресу Відповідача 1 відповіді на
претензію, в яких повідомив про
фінансові складнощі Відповідача 2 та
просив з розумінням віднестись до
проблем.

У січні 2011р. між Відповідачем 1 та
Відповідачем 2 підписані акти
виконання послуг, відповідно до яких
Відповідачу 2 надані послуги по лізингу
обладнання - євроконтейнерів для
зберігання твердих побутових відходів.
З боку Відповідача 2 акти підписані
головою правління Новіковим А.В.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
апеляційна скарга Відповідача не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ст.203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст.92 Цивільного кодексу
України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону. Орган або особа, яка відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Згідно з ст.241 Цивільного кодексу
України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Відповідно до абз.6, 7 п.3.3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» від 29.05.13р. №11 припис
абзацу першого ч.3 ст.92 Цивільного
кодексу України зобов'язує орган або
особу, яка виступає від імені юридичної
особи не перевищувати своїх
повноважень. Водночас саме лише
порушення даного обов'язку не є
підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами
(особами) від імені юридичної особи з
третіми особами, оскільки у відносинах
із третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження (абз.2 ч.3 ст.92 Цивільного
кодексу України). Отже, позов про
визнання недійсним відповідного
правочину може бути задоволений у разі
доведеності юридичною особою
(позивачем) у господарському суді тієї
обставини, що її контрагент знав або
повинен був знати про наявні обмеження
повноважень представника цієї
юридичної особи, але, незважаючи на це,
вчинив з ним оспорюваний правочин (що
не отримав наступного схвалення особи,
яку представляють). Наприклад, третя
особа, укладаючи договір, підписаний
керівником господарського товариства,
знає про обмеження повноважень цього
керівника, оскільки є акціонером
товариства і брала участь у загальних
зборах, якими затверджено його статут.
У зв'язку з наведеним господарському
суду слід виходити з того, що
контрагент юридичної особи знає (або
повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо: такі
обмеження передбачені законом
(наприклад, абзацом другим частини
другої статті 98 Цивільного кодексу
України); про відповідні обмеження було
вміщено відомості у відкритому доступі
на офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Згідно з п.3.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, з перевищенням
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним (стаття 241
Цивільного кодексу України). Настання
передбачених цією статтею наслідків
ставиться в залежність від того, чи
було в подальшому схвалено правочин
особою, від імені якої його вчинено;
тому господарський суд повинен у
розгляді відповідної справи
з'ясовувати пов'язані з цим обставини.
Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

З наведених норм та встановлених судом
обставин вбачається, що між
Відповідачем 1 та Відповідачем 2 в особі
голови правління Вітта Ф. А. були
укладені договори оперативного
лізингу, №25/08, №26/08, №27/08, №28/08, №29/08,
№30/08, №31/08, №32/08, №33/08 за якими
Відповідач 1 передав Відповідачеві 2 у
користування на умовах оперативного
лізингу контейнери для збирання та
вивозу твердих побутових відходів.
Матеріалами справи підтверджується, що
Відповідачем 2 здійснювалась сплата
лізингових платежів за користування
контейнерами, Відповідач 2
неодноразово надсилав на адресу
Відповідача 1 листи в яких визнавав
наявність заборгованості перед
Відповідачем 1 по укладених договорах
оперативного лізингу та не заперечував
правомірності укладення цих договорів.
Таким чином, спірні договори
оперативного лізингу були схвалені
Відповідачем 2, умови спірних договорів
оперативного лізингу виконувалися як
Відповідачем 2, так і Відповідачем 1.
Отже, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання
спірних договорів недійсним та
відповідно відмову в задоволенні
позову.

Крім того, слід зазначити, що у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження. Таким
чином, якщо від імені юридичної особи
діяла посадова особа - орган юридичної
особи, діє презумпція наявності
повноважень у посадової особи
представляти юридичну особу.

Проте Позивачем не доведено, що
Відповідач 1 знав про обмеження
повноважень щодо представництва
Відповідача 2 головою правління,
оскільки, як вбачається з виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
обмеження голови правління
Відповідача 2 в реєстр не внесені.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції згідно з ст.104 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської
ради на рішення Господарського суду
міста Києва від 18.11.2013р. у справі
№910/12535/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 18.11.2013р. у справі №910/12535/13
залишити без змін.

Повний текст постанови складено
02.04.2014р.

Головуючий суддя
Ю.Л. Власов

Судді
Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала