ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р.
Справа № 910/24606/13

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи №910/24606/13

за позовом Заступника Луганського
прокурора з нагляду за дотриманням
законів у воєнній сфері,
місцезнаходження: 91016, м. Луганськ, вул.
Коцюбинського, 2, в інтересах держави в
особі державного підприємства
"Луганський авіаційний ремонтний
завод", ідентифікаційний код: 08215600,
місцезнаходження: 91004, м. Луганськ, кв.
Острая Могіла, 180,

до товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта", ідентифікаційний код: 31704186,
місцезнаходження: 07300, Київська обл., м.
Вишгород, вул. Набережна, 7, поштова
адреса: 02100, м. Київ, вул. Дубового, 18,

про повернення безпідставно отриманих
грошових коштів,

за участю представників учасників
судового процесу:

прокурор: Пантюхов О.В., службове
посвідчення від 28.10.2012 року №011863;

від позивача: Ткаченко І.В, яка діє на
підставі довіреності від 08.01.2014 року
б/н;

від відповідача: не з'явився, -

Обставини справи:

заступник Луганського прокурора з
нагляду за дотриманням законів у
воєнній сфері (далі за текстом:
Прокурор) звернувся до господарського
суду міста Києва з позовною заявою в
інтересах держави в особі державного
підприємства "Луганський авіаційний
ремонтний завод" (далі за текстом:
Позивач) до товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта" (далі за текстом: Відповідач)
про повернення безпідставно отриманих
грошових коштів, перерахованих
Позивачем на підставі рахунку від
26.05.2008 року №20/01-00373.

Свої вимоги Прокурор обґрунтовує тим,
що 26.05.2008 року Відповідачем було
одержано від Позивача грошові кошти у
сумі 3 410,80 грн. згідно рахунку від 26.05.2008
року №20/01-00373, в якому підставою для
оплати зазначено договір від 26.05.2008
року №20/01-02520. Проте, між Відповідачем
та Позивачем так і не було укладено та
підписано будь-якої угоди, в тому числі
договору від 26.05.2008 року №20/01-02520, не
було досягнуто всіх істотних умов
договору, не визначено вид, предмет та
об'єкт договору, у зв'язку з чим, грошові
кошти в сумі 3 410,80 грн., перераховані
Позивачем Відповідачу згідно рахунку
від 26.05.2008 року №20/01-00373, набуті
Відповідачем без достатньої правової
підстави.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.12.2013 року порушено
провадження у справі, розгляд якої
призначено на 24.01.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.01.2014 року матеріали справи
направлено за підсудністю до
господарського суду Київської області,
в зв'язку з тим, що місцезнаходженням
Відповідача є: 07300, Київська обл., м.
Вишгород, вул. Набережна, 7.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.02.2014 року справу №910/24606/13
прийнято до провадження суддею
Скутельником П.Ф., розгляд якої
призначено на 17.03.2014 року.

14.03.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Відповідача надійшло клопотання
від 14.03.2014 року б/н (вх. №4550/14 від 14.03.2014
року), у якому Відповідач просить
відкласти судове засідання на іншу
дату.

17.03.2014 року в судове засідання з'явились
Прокурор та Позивач, які виконали
вимоги ухвали суду від 14.02.2014 року,
надали пояснення, позов підтримали та
просили задовольнити. Відповідач в
судове засідання не з'явився, вимоги
ухвали господарського суду міста Києва
від 23.12.2013 року та ухвали
господарського суду Київської області
від 14.02.2014 року не виконав, витребувані
судом документи не подав, про причини
невиконання вимог суду не повідомив. В
судовому засіданні Прокурором подано
витребувані судом документи.

Детально дослідивши матеріали справи,
розглянувши клопотання Відповідача
від 14.03.2014 року б/н про відкладення
розгляду справи, суд дійшов наступних
висновків.

Вказане клопотання Відповідача
обґрунтоване загруженістю юридичного
управління Відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України, справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника.

Згідно п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року за №18, у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи те, що
Відповідач не позбавлений права і
можливості забезпечити участь у
судовому засіданні іншого належного
представника, а також те, що
Відповідачем не наведено та не надано
належних доказів на підтвердження
існування відповідних обставин, що
перешкоджали Відповідачу виконати
вимоги ухвали суду від 14.02.2014 року та
подати витребувані судом документи,
суд дійшов висновку, що клопотання
Відповідача від 14.03.2014 року б/н про
відкладення розгляду справи
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

У зв'язку з цим, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких та врахування наданих
в судовому засіданні пояснень
Прокурора та Позивача, суд видалився до
нарадчої кімнати для прийняття рішення
у справі, оголошення якого призначено
на 17.03.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення Прокурора та
Позивача, з'ясувавши фактичні
обставини, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є, договори та інші правочини, інші
юридичні факти.

Як вказує Прокурор у позовній заяві,
26.05.2008 року Відповідачем було одержано
від Позивача грошові кошти у сумі 3 410,80
грн. згідно рахунку від 26.05.2008 року
№20/01-00373, в якому підставою для оплати
зазначено договір від 26.05.2008 року
№20/01-02520. Проте, між Відповідачем та
Позивачем так і не було укладено та
підписано будь-якої угоди, в тому числі
договору від 26.05.2008 року №20/01-02520, не
було досягнуто всіх істотних умов
договору, не визначено вид, предмет та
об'єкт договору, у зв'язку з чим, грошові
кошти у сумі 3 410,80 грн., перераховані
Позивачем Відповідачу згідно рахунку
від 26.05.2008 року №20/01-00373, набуті
Відповідачем без достатньої правової
підстави.

Судом встановлено, що 26.05.2008 року
Позивачем на рахунок Відповідача
перераховано грошові кошти у сумі 3 410,80
грн. у вигляді оплати за послуги по
страхуванню згідно рахунку від 26.05.2008
року №20/01-00373, що підтверджується
наявним в матеріалах справи платіжним
дорученням від 26.05.2008 року №1770.

Як вбачається з рахунку від 26.05.2008 року
№20/01-00373, вказаний рахунок виставлено
Відповідачем для оплати за договором
від 26.05.2008 року №20/01-02520 у сумі 3 410,80 грн.

Цивільним кодексом України у ч. 1 ст. 202
визначено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного
кодексу України, у письмовій формі
належить вчиняти правочини між
юридичними особами.

Згідно ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу
України, господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу
України визначено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Як встановлено судом, Позивачем на
адресу Відповідача надіслано вимогу
про повернення безпідставно отриманих
грошових коштів від 02.11.2012 року №3745/юр,
у якій Позивач повідомляв, що у зв'язку
з відсутністю укладеного між Позивачем
та Відповідачем будь-якого договору,
грошові кошти у сумі 3 410,80 грн. були
перераховані Позивачем на рахунок
Відповідача безпідставно, у зв'язку з
чим Позивач просив повернути грошові
кошти у сумі 3 410,80 грн. у семиденний
строк від дня отримання даної вимоги.

У відповідь на вимогу Позивача про
повернення безпідставно отриманих
грошових коштів від 02.11.2012 року №3745/юр,
Відповідачем на адресу Позивача
надіслано лист від 11.12.2012 року №1041/12, у
якому Відповідач зазначив, що 26.05.2008
року між Позивачем та Відповідачем
було укладено договір страхування
майна №20-01-2520 з терміном дії 1 рік (з
26.05.2008 року по 25.05.2009 року). 26.05.2008 року
Позивачем, на виконання умов договору
страхування сплатив Відповідачу
страховий платіж у сумі 3 410,80 грн., у
зв'язку з чим Відповідач вважає, що
вимога Позивача від 02.11.2012 року №3745/юр
про повернення безпідставно отриманих
грошових коштів у сумі 3 410,80 грн. є
безпідставною та необґрунтованою.

29.12.2012 року Позивачем на адресу
Відповідача надіслано вимогу про
повернення безпідставно отриманих
грошових коштів від 26.12.2012 року №4431/юр,
у якій Позивач зазначав, що між ТДВ «СК
«Провіта» та ДП «Ларз» не було
укладено, підписано та скріплено
печаткою будь-якої угоди, в тому числі
договору страхування від 26.05.2008 року
№20/01-00373, не було досягнуто всіх
істотних умов договору, не визначено
вид, предмет договору та об'єкт
страхування, тобто грошові кошти у сумі
3 410,80 грн. були набуті Відповідачем без
правової підстави та підлягають
поверненню. У зв'язку з чим, Позивач
просив Відповідача терміново, в строк
до 31.12.2012 року перерахувати 3 410,80 грн. на
поточний рахунок Позивача.

Як вказує Прокурор, Відповідач грошові
кошти у сумі 3 410,80 грн. Позивачу не
повернув.

У своєму листі від 11.12.2012 року №1041/12
Відповідач вказував, що між Позивачем
та Відповідачем було укладено договір
страхування майна №20-01-2520 з терміном
дії 1 рік (з 26.05.2008 року по 25.05.2009 року),
проте примірник вказаного договору
станом на момент розгляду справи
Відповідач суду не подав.

Таким чином, поведінка Відповідача
щодо виставлення рахунку від 26.05.2008
року №20/01-00373 для оплати Позивачем та
поведінка Позивача щодо перерахування
грошових коштів у сумі 3 410,80 грн.
утворювали правову підставу для
набуття Відповідачем вказаних
грошових коштів, оскільки в
майбутньому Позивач та Відповідач
розраховували укласти договір
страхування №20/01-02520, реквізити якого
зазначено у вказаному рахунку, яка і
стала підставою для перерахування
Позивачем Відповідачу грошових коштів
у сумі 3 410,80 грн. Проте, враховуючи сплив
значного строку з моменту виставлення
Відповідачем рахунку від 26.05.2008 року
№20/01-00373 та перерахування Позивачем
грошових коштів у сумі 3 410,80 грн.
Відповідачу, у зв'язку з відсутністю
укладеного належним чином договору від
26.05.2008 року №20/01-02520, зазначеного у
рахунку, правова підстава для набуття
Відповідачем грошових коштів у сумі 3
410,80 грн., перерахованих згідно
платіжного доручення від 26.05.2008 року
№1770 відсутня.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного
кодексу України, особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: набуття або
збереження майна, набуття або
збереження за рахунок іншої особи,
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Загальна умова частини першої статті
1212 Цивільного кодексу України звужує
застосування інституту безпідставного
збагачення у зобов'язальних
(договірних) відносинах, або отримане
однією зі сторін у зобов'язанні
підлягає поверненню іншій стороні на
підставі статті 1212 Цивільного кодексу
України тільки за наявності ознаки
безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Вказаної правової позиції
дотримується Верховний Суд України у
постанові від 02.10.2013 року № 6-88цс13.

Згідно ч. 1 ст. 111-28 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Таким чином, враховуючи викладене, суд
дійшов висновку про те, що грошові
кошти у сумі 3 410,80 грн., перераховані
Позивачем згідно платіжного доручення
від 26.05.2008 року №1770, набуті
Відповідачем без достатньої правової
підстави.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення з Відповідача на користь
Позивача безпідставно отриманих
грошових коштів, перерахованих
Позивачем на підставі рахунку від
26.05.2008 року №20/01-00373, є обґрунтованими та
доведеними за допомогою належних і
допустимих доказів, у зв'язку з чим
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду Прокурором та
Позивачем в якості доказів, є належними
та допустимими письмовими доказами,
які стосуються предмету спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Надані Прокурором та Позивачем докази
не спростовані, та не заперечувались
Відповідачем протягом розгляду справи.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судовий збір
покладається у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
задоволенням позовних вимог у повному
обсязі, витрати по сплаті судового
збору у сумі 1 720,50 грн. (одна тисяча
сімсот двадцять гривень 50 коп.),
відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
Відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника Луганського
прокурора з нагляду за дотриманням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі державного
підприємства "Луганський авіаційний
ремонтний завод" до товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Провіта" про повернення
безпідставно отриманих грошових
коштів, - задовольнити.

2. Стягнути з товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта", ідентифікаційний код: 31704186,
місцезнаходження: 07300, Київська обл., м.
Вишгород, вул. Набережна, 7, на користь
державного підприємства "Луганський
авіаційний ремонтний завод",
ідентифікаційний код: 08215600,
місцезнаходження: 91004, м. Луганськ, кв.
Острая Могіла, 180, безпідставно набуті
грошові кошти у сумі 3 410,80 грн. (три
тисячі чотириста десять гривень 80 коп.).

3. Стягнути з товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта", ідентифікаційний код: 31704186,
місцезнаходження: 07300, Київська обл., м.
Вишгород, вул. Набережна, 7, в доход
державного бюджету України судовий
збір у сумі 1 720,50 грн. (одна тисяча
сімсот двадцять гривень 50 коп.).

4. Видати накази після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 21 березня 2014 року