КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р. Справа№ 910/24670/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рєпіної Л.О.

суддів: Суліма В.В.

Тищенко А.І.

розглянув апеляційну скаргу ТОВ
Науково-виробнича фірма "Континент" на
рішення господарського суду м.Києва
від 22.01.2014 року № 910/24670/13 (суддя
Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробнича

фірма "Континент"

до Комунального підприємства
виконавчого органу Київради

(Київської міської
державної адміністрації) "Київреклама"

про визнання недійсним
договору.

дослідивши та вивчивши матеріали
вправи, апеляційну скаргу, заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва №
910/24670/13 від 22.01.2014р. відмовлено ТОВ
Науково-виробнича фірма "Континент" до
КП "Київреклама" у задоволенні позову
про визнання договору недійсним.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду в цілому, позивач
звернувся з апеляційною скаргою,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
просить його скасувати та прийняти
нове рішення про задоволення позову.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги, викладені
в апеляційній скарзі, вважає рішення
таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні, представник
відповідача проти вимог, викладених в
апеляційній скарзі заперечував, вважає
їх необґрунтованими, а рішення є таким
що не підлягає скасуванню.

Розглянувши справу за правилами
розділу ХІІ Господарського
процесуального кодексу України, суд
дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи,
22.06.2012 року сторонами у справі укладено
договір №68/12 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, за умовами якого на підставі
відповідного наказу дозвільного
органу про встановлення пріоритету на
місце (-я) для розміщення рекламного
(-их) засобу (-ів), дозволу (-ів) на
розміщення зовнішньої реклами на
певний строк та у певному місці,
наданого (-их) на підставі
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
розповсюджувачеві надається право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва, його районів або
повноваження щодо розповсюдження яким
(-и) здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва, затвердженого
рішенням Київської міської ради від
22.09.2011року №37/6253, з наступними змінами
та доповненнями, а розповсюджувач
зобов'язується користуватися наданим
йому правом тимчасового користування,
своєчасно та згідно з умовами цього
договору перераховувати плату за право
тимчасового користування виключно на
поточний рахунок підприємства,
належним чином, своєчасно та у повному
обсязі виконувати свої обов'язки за цим
договором та не зловживати наданими
розповсюджувачу правами.

Згідно з п. 1,2,3, 4 адресних програм на
право тимчасового користування №2 та
№4 до договору №68/12, які є невід'ємними
частинами договору, розповсюджувачу
зовнішньої реклами надано право на
тимчасове користування місцем (-ями) за
адресою (-ами): рекламна вивіска, напис
на будинку, заг.пл. 1,8000 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. Якуба Коласа, 10;
рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 3,9600 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. Якуба Коласа, 10;
рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 3,9600 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. Якуба Коласа, 10;
рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 3,9984 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. К. Уборевича, 23.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання і одностороння
зміна умов договору не допускаються, за
винятком випадків, передбачених
законом.

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про визнання договору
недійсним мотивуючи вимоги тим, що
надання місць для розміщення
зовнішньої реклами у користування
розповсюджувачам зовнішньої реклами є
прерогативою саме власників (або
уповноважених ними органів) таких
місць (будинків, споруд тощо), а
власником вищезазначених нежитлових
приміщень, на фасадах яких розташовані
рекламні вивіски являється позивач.

Відмовляючи у задоволенні позову,
господарський суд виходив з того, що
відповідно до розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
10.12.2010 № 1112 «Питання організації
управління районами в місті Києві»
визначено, що будинки за адресами вул.,
Командарма Уборевича 23 та Якуба Коласа
10 відносяться до сфери управління та на
праві господарського відання КП
«Київжитлоспецексплуатація», та
перебувають в комунальній власності
територіальної громади міста Києва. З
огляду на встановлені судом обставини
щодо перебування будинків, на фасадах
яких розміщенні спірні об'єкти
зовнішньої реклами у комунальній
власності, та належності позивачу на
праві приватної власності лише частини
приміщень, що знаходяться у вказаних
будинках, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Заперечуючи проти рішення суду позивач
наполягає на тому, що суд дійшов
помилкового висновку про належність
нежитлових приміщень, на яких
розміщені вивіски, до комунальної
власності територіальної громади; суд
вважає, що підстав для визнання
договору недійсним немає, оскільки
договір має всі істотні умови,однак
такі доводи є необгрунтованими з
огляду на те , що вони стосуються
неукладеного правочину (ст.180 ГК
України), що не було предметом розгляду
даної справи; судом не встановлено, чи є
у будівлях по вул. Я.Коласа та вул.
К.Уборевича комунальна власність, так
як підставою недійсности договору є те,
що відповідач має право передавати у
користування лише ті місця, що
перебувають у комунальній власності
територіальної громади, разом з тим,
відповідач не надав доказів права
власності. Висновки суду про те, що
позивачем приймались рахунки та
сплачувались, виконувались умови
оспорюваного договору, відсутність
претензій, не відповідають обставинам
справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Це стосується
позивача, який повинен доказати факти,
на підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Згідно ст. ст. 628, 629 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
рекламу" зовнішня реклама - реклама, що
розміщується на спеціальних
тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг. При
цьому, розміщення зовнішньої реклами у
населених пунктах проводиться на
підставі дозволів, що надаються
виконавчими органами сільських,
селищних, міських рад, та в порядку,
встановленому цими органами на
підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з частиною першою статті 16
Закону України "Про рекламу" розміщення
зовнішньої реклами у населених пунктах
провадиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад, та в
порядку, встановленому цими органами
на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України. При видачі дозволів на
розміщення зовнішньої реклами
втручання у форму та зміст зовнішньої
реклами забороняється; зовнішня
реклама на територіях, будинках та
спорудах розміщується за згодою їх
власників або уповноважених ними
органів (осіб).

Відповідно до п. "а" ст. 28 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
до відання виконавчих органів міських
рад належать встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів на побутові, комунальні,
транспортні та інші послуги. Згідно зі
ст. 29 цього ж Закону до відання
виконавчих органів міських рад
належить управління в межах,
визначених радою, майном, що належить
до комунальної власності відповідної
територіальної громади.

Згідно з Типовими правилами розміщення
зовнішньої реклами, зовнішня реклама
розміщується на підставі дозволів та у
порядку, встановленому виконавчими
органами сільських, селищних, міських
рад відповідно до цих Правил.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу надані дозволи на розміщення
рекламних засобів та укладений договір
на право тимчасового користування
місцем для розміщення рекламних
засобів.

Колегія суддів не погоджується з
доводами позивача про наявність
підстав для визнання договору
недійсним, так як за договорами
купівлі-продажу він є власником
частини будівель, тоді як відповідачем
не надані докази належності об'єктів,
на яких розміщена реклама до
комунальної власності територіальної
громади.

Крім того, відповідно до договорів
купівлі-продажу, на праві власності
позивачу належать лише частина
нежитлових приміщень у будівлях, які в
свою чергу знаходяться на балансі та
обслуговуванні комунальних
підприємств, зокрема КП
"Київжитлоспецексплуатація",
відповідно до розпорядження КМДА № 1112
від 10.12.2010р. "Про питання организації
управління районами в м. Києві".

Таким чином спростовуються доводи
позивача про те, що судом не
встановлена належнисть будинків, на
яких розміщена реклама, до комунальної
власності територіальної громади м.
Києва.

Слід також звернути увагу на те, що
позивач не набував права власності на
конструктивні елементи будинку, в тому
числі фасад, а лише внутрішню нежитлову
площу.

Тому думка позивача про те, що належні
йому на праві власності приміщення,
дають право вважати, що часина фасадів
та інших конструктивних елементів
будинку також належать йому на праві
власності, а отже, наявні підстави для
визнання договору недійсним є
помилковою.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", та постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 215, 203 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Колегія суддів погоджується з
доводами суду першої інстанції про
відсутність підстав для визнання
договору недійсним, а невиконання
позивачем зобов'язань за договором не
свідчить про невідповідність
укладеного договору нормам чинного
законодавства.

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги, а
рішення господарського суду є
обґрунтованим і таким, що відповідає
чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "НВФ "Континент"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду м.Києва № 910/24670/13
від 22.01.2014року -без змін.

2. Матеріали справи повернути
господарському суду м.Києва .

Головуючий суддя
Л.О. Рєпіна

Судді
В.В. Сулім

А.І. Тищенко