ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р.
Справа № 914/4364/13

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

Головуючого-судді:
Данко Л.С.,

Суддів:
Дякович О.В.,

Якімець Г.Г.,

При секретарі судового засідання:
Кіт М.В.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Дрогобицький молочний
завод» (вх. № 01-05/932/14 від 27.02.2014 р.),

на рішення господарського суду
Львівської області від 15 січня 2014 року

у справі № 914/4364/13 (суддя Т.Б.Фартушок),

порушеній за позовом

Позивача: Товариства з обмеженою
відповідальністю спільного
українсько-словацького підприємства
«Хемосвіт Луцькхім» (43020, вул.
Рівненська, 76«а», м. Луцьк, Волинської
обл., ),

До відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Дрогобицький
молочний завод»(82100, вул. Гайдамацька,
5,м. Дрогобич, Львівської обл., ),

Про стягнення заборгованості у розмірі
46 032,61 грн., в т.ч. 37 826,56 грн. - основного
боргу, 6 798,54 грн. - пені, 1 407,51 грн. - 3%
річних та судового збору.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув,

від позивача: Леонтьєва І.С. - п/к за
довіреністю б/н від 23.09.2013 р.

Права та обов'язки сторін визначені ст.
ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань
про відвід суддів - не надходило.

Представник позивача подав письмове
клопотання про відмову від здійснення
технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів" від 27.02.2014 р., дану справу
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням В. о. Голови Львівського
апеляційного господарського суду від
28.02.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 914/4364/13 господарського суду
Львівської області введено суддів - О.В.
Дякович та Г.Г. Якімець.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 року (а.с.
43) скаржнику відновлено строк для
подання апеляційної скарги та ухвалою
суду від 03.03.2014 р. (а.с. 44) прийнято
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дрогобицький
молочний завод» за вх. № 01-05/932/14 від
27.02.2014 р. до провадження та розгляд
скарги призначено на 12.03.2014 року, про що
сторони були належним чином
повідомлені рекомендованою поштою (а.
с. 46-47).

З підстав зазначених в ухвалі
Львівського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 р.
розгляд справи було відкладено на
26.03.2014 р., про що сторони були належним
чином повідомлені про день, час та
місце розгляду справи рекомендованою
кореспонденцією, згідно Інструкції з
діловодства у господарських судах
України.

В судове засідання, яке відбулось 26.03.2014
р. представник апелянта/відповідача,
повторно, не прибув, про причини не
прибуття - не повідомив, був належним
чином повідомлений 05.03.2014 р. про день,
час та місце розгляду справи
рекомендованою кореспонденцією №
067, та про відкладення розгляду
справи - згідно Інструкції з
діловодства у господарських судах
України. Як вбачається з апеляційної
скарги, скаржник просить скасувати
рішення господарського суду
Львівської області від 15.01.2014 р. по
справі № 914/4364/13 та постановити нове
рішення, яким в позові відмовити
повністю.

Представник позивача в судове
засідання прибув, проти відкладення
розгляду справи у зв'язку із
відсутністю представника скаржника
заперечив, оскільки вважає, що в
матеріалах справи достатньо зібраних
доказів судом першої інстанції, для
вирішення спору, а не прибуття в судове
засідання представника апелянта не
перешкоджає розгляду справи по суті, на
думку представника позивача, скаржник
свідомо не з'являється в судові
засідання з метою затягування
розгляду справи та зловживає своїми
процесуальними правами, проти
апеляційної скарги заперечив, просить
рішення місцевого суду залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Враховуючи, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом
інтересів, а також, що сторони
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, судова колегія дійшла висновку
розглянути справу за відсутності
представника апелянта/відповідача,
виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України,
про прийняття апеляційної скарги до
провадження господарський суд
виносить ухвалу, в якій повідомляється
про час і місце розгляду скарги.
Питання про прийняття апеляційної
скарги до провадження або відмову у
прийнятті до провадження апеляційний
господарський суд вирішує не пізніше
трьох днів з дня надходження
апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України
визначено, що апеляційна скарга на
рішення місцевого господарського суду
розглядається у двомісячний строк з
дня постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р.
апеляційну скаргу ПАТ «Дрогобицький
молочний завод» прийнято до
провадження та розгляд матеріалів
справи за апеляційною скаргою
призначено на 12.03.2014 р., про що сторони
були належним чином повідомлені. Вище
зазначеною ухвалою суду позивача було
зобов'язано, надати письмовий,
документально та нормативно
обґрунтований відзив (заперечення) на
апеляційну скаргу (п. 5 резолютивної
частини ухвали )(а. с. 45).

Статтею 75 ГПК України визначено, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Оглянувши та дослідивши наявні у
справі документи, колегія суддів
приходить до висновку, що не виконання
вимог ухвали суду від 03.03.2014 р. у справі
№ 914/4364/13 не перешкоджає розгляду
справи по суті за наявними у ній
матеріалами.

Щодо розгляду справи без участі
представника апелянта/відповідача,
колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 р. за
клопотанням апелянта/відповідача
розгляд справи було відкладено на
26.03.2014 р., при цьому, участь повноважних
представників вищевказаною ухвалою
суду обов'язковою не визнавалась (а. с.
70-71).

Нормами чинного законодавства України
не обмежено коло осіб, які можуть
представляти особу в судовому процесі.
Тому неможливість представника
апелянта/відповідача бути присутнім у
судовому засіданні не перешкоджає
реалізації права учасника можливості
скористатися правами ст. 28 ГПК України
та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 передбачено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки,
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК
України, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні
(правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Також судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце розгляду
особи, які беруть участь у справі, але
не з'явилися у засіданні.

Наказом Вищого господарського суду
України від 10.12.02р. № 75 затверджена
Інструкція з діловодства в
господарських судах України (з
наступними змінами), відповідно до п.
3.5.11 якої, перший, належним чином
підписаний, примірник процесуального
документа (ухвали, рішення, постанови)
залишається у справі; на звороті у
лівому нижньому куті цього примірника
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправку документа, що
містить: вихідний реєстраційний номер,
загальну кількість відправлених
примірників документа, дату відправки,
підпис працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копії процесуального
документа сторонам або іншим учасникам
судового процесу (Інформаційний лист
Вищого господарського суду України від
13.08.08р. № 01-8/482).

З матеріалів справи вбачається, що
судом апеляційної інстанції на адресу
сторін у справі було направлено ухвалу
про відкладення розгляду справи №
914/4364/13 від 12.03.2014 року, що
підтверджується штампом суду з
відміткою про відправку документа (а. с.
71/зворот).

Крім того, представник позивача, щодо
розгляду справи по суті без участі
представника апелянта/відповідача не
заперечив, оскільки вважає, що в
матеріалах справи достатньо зібраних
доказів судом першої інстанції, для
правильного вирішення спору, а відтак
не прибуття в судове засідання
представника позивача, не перешкоджає
для винесення законного рішення
апеляційним судом, також зазначив, що
скаржник свідомо не з'являється в
судові засідання для затягування
розгляду справи та зловживає своїми
процесуальними правами.

Враховуючи, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом
інтересів, а також, що сторони
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для відкладення розгляду
апеляційної скарги по справі № 914/4364/13.

Відповідно до ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення місцевого суду залишити без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 15.01.2014 року у
справі № 914/4364/13 (суддя Т.Б.Фартушок)
позов задоволено частково (пункт 1-й
резолютивної частини рішення);
стягнуто з ПАТ "Дрогобицький молочний
завод" на користь ТзОВ спільного
українсько-словацького підприємства
"Хемосвіт Луцькхім" 37826,56 грн. -
основного боргу, 3119 грн. - пені, 1407,51 грн.
- 3% річних та 1582,86 грн. - судового збору
(пункт 2-й резолютивної частини
рішення). В решті позовних вимог -
відмовлено (пункт 3-й резолютивної
частини рішення) (а. с. 29-38).

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду
апелянт/відповідач (ПАТ «Дрогобицький
молочний завод») звернувся до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, просить скасувати рішення
господарського суду Львівської
області від 15.01.2014 р. по справі № 914/4364/13
та постановити нове рішення, яким в
позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
місцевим господарським судом при
прийнятті рішення, неправильно
застосовано та порушено норми
матеріального та процесуального права,
так як судом першої інстанції при
прийнятті рішення, неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, а обставини, які мають значення
для справи і які місцевий суд визнав
встановленими, не були доведені під час
судового засідання, а тому висновки,
викладені у рішенні місцевого суду, не
відповідають обставинам справи.

Щодо порушення місцевим судом норм
процесуального права апелянт зазначив,
що місцевий суд не забезпечив сторонам
змагальний характер судового процесу,
оскільки не повідомив належним чином
апелянта/відповідача про день, час та
місце розгляду справи, чим порушив
норми ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України, також
зазначив, що місцевий суд повинен був у
таких випадках відкласти розгляду
справи у зв'язку із відсутністю в
судовому засіданні представника
відповідача, чого не було дотримано.

Також вважає, що місцевий суд порушив
норми матеріального права, у зв'язку із
винесенням рішення без належних на це
документів. Апелянт в апеляційній
скарзі зазначає, що відповідно до
Закону України «Про автомобільний
транспорт» та Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженого Мінтрансу
України від 14.10.97 р. № 363, що
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 20.02.98 р. за №128/2568, визначають, що
ТТН є обов'язковим документом, що
повинен оформлятись при перевезенні
вантажів автомобільним транспортом, в
т.ч. і власного товару власним
транспортом, що відповідно до п. 11.1
Правил ТТН та дорожні листи є основними
документами на перевезення вантажів,
ТТН - єдиний документ для всіх
учасників транспортного процесу
юридичний документ, що призначений для
списання товарно-матеріальних
цінностей, обліку на шляху їхнього
переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку, а також для
розрахунків за перевезення вантажу та
обліку виконаної роботи (пункт 1
Правил). Відтак скаржник прийшов до
висновку, що до позовної заяви не
додано вищезазначених документів, що
підтверджують поставку
товарно-матеріальних цінностей
позивачем відповідачу.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
апелянт/відповідач: Публічне
акціонерне товариство «Дрогобицький
молочний завод» (ПАТ «Дрогобицький
молочний завод») є юридичною особою,
йому присвоєно ідентифікаційний код:
00446428, місцезнаходження юридичної
особи: п. і. 82100, Львівська обл., м.
Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 5, вид
діяльності за КВЕД: 10.51. Перероблення
молока, виробництво масла та сиру, 46.33.
Оптова торгівля молочними продуктами,
яйцями, харчовими оліями та жирами, 47.11.
Роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами, 56.29. Постачання
інших готових страв, що
підтверджується спеціальним витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців №
18419055 (а. с. 73-75).

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю спільне
українсько-словацьке підприємство
«Хемосвіт Луцькхім» (ТзОВ СУСП
«Хемосвіт Луцькхім») є юридичною
особою, ідентифікаційний код юридичної
особи: 21739072, місцезнаходження
юридичної особи: п. і. 43020, Волинська
обл., м. Луцьк, вул. Рівненська, буд. 76А,
вид діяльності за КВЕД: 18.12. Друкування
іншої продукції, 18.13. Виготовлення
друкарських форм і надання інших
поліграфічних послуг, 22.21. Виробництво
плит, листів, труб і профілів із
пластмас, 22.22. Виробництво тари з
пластмас, 46.19. Діяльність посередників
у торгівлі товарами широкого
асортименту, 95.11. Ремонт комп'ютерів і
периферійного устаткування, 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля, 52.21.
Допоміжне обслуговування наземного
транспорту, що підтверджується
спеціальним витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців № 18419363 (а. с.
76-78).

Як вбачається з матеріалів справи, 02
лютого 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю спільним
українсько-словацьким підприємством
«Хемосвіт Луцькхім» (Продавець - за
Договором, Позивач - у справі) та
Публічним акціонерним товариством
«Дрогобицький молочний завод»
(Покупець - за договором, Відповідач - у
справі) було укладено Договір
купівлі-продажу/поставки № 32/12 (надалі
за текстом - Договір).

Колегією суддів встановлено, що
вищезазначений Договір укладено у
письмовій формі, підписано
повноважними представниками двох
сторін за договором, їх підписи
засвідчено печатками сторін, що
відповідає вимогам статей 207, 208 ЦК
України.

За своєю правовою природою, основними
та неосновними (другорядними) ознаками
зазначений Договір є договором
поставки (ст. 712 ЦК України) з елементами
договору купівлі-продажу (ст. 655 ЦК
України).

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Частиною 2 статті 712 ЦК України
визначено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 2 ст. 628 ЦК України передбачено,
що сторони мають право укласти договір,
в якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Станом на час розгляду даної справи,
зазначений Договір не розірвано, не
змінено, не скасовано у встановленому
законом порядку, таких доказів сторони
суду не представили, в матеріалах
справи такі докази відсутні, відтак є
правомірним правочином в силу ст. 204 ЦК
України.

Колегія суддів, надавши правову оцінку
умовам Договору, що є предметом спору у
даній справі прийшла до висновку, що
зазначений Договір є договором
поставки, так як у ньому переважають
елементи характерні для цього виду
договорів, зокрема, продавцем
(постачальником) у договорі поставки
виступає комерційна організація: ТзОВ
СП «Хемосвіт Луцькім», продає
вироблені ним товари, товар
придбавався покупцем, який теж є
комерційною організацією: ПАТ
«Дрогобицький молочний завод» для
використання в підприємницькій
діяльності, не зв'язаної з особистим,
домашнім, сімейним використанням
товару, при цьому момент укладення
зазначеного Договору і його виконання -
не збігаються. Зазначений Договір
укладений на тривалий час (тривалі
господарські відносини), продаж товару
відбувається окремими
партіями/частинами (п. 1.2. Договору)
протягом тривалого періоду (в
обумовлені Договором строки), тощо.

Відповідно до пункту 1.1. даного
Договору, Продавець бере на себе
зобов'язання виготовити та передати
Покупцю Товар у відповідності до
замовлення Покупця, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
своєчасно та в повному обсязі
отриманий Товар на умовах Договору.

Згідно умов цього Договору, Товар
поставляється партіями в терміни, в
кількості та асортименті згідно
Специфікацій до Договору, які
підписуються Сторонами на кожну партію
на основі замовлення Покупця і є
невід'ємними частинами Договору (п. 1.2.
Договору № 32/12).

Пунктами 1.3. 1.4. Договору передбачено, що
при замовлення плівки з флексодруком
Продавець виконує роботи по
друкарській підготовці, а саме:
графічні роботи і виготовлення фото
полімерних форм для нанесення друку. По
факту робіт Сторони підписують Акт
виконаних робіт. Якість робіт повинна
відповідати затвердженому Покупцем
оригінал-макету. Фактична кількість
Товару у відповідності із
особливостями технологічного процесу
допускається в межах +/-10% від
замовленої кількості.

Пунктом 2 Договору зазначено, що ціна
одиниці Товару та загальна вартість
кожної партії Товару визначається
Сторонами у Специфікаціях до Договору.

Вартість робіт по друкарській
підготовці вказується в рахунку на
відповідні роботи. Загальна сума
Договору складає 500000,00 грн., в т.ч. ПДВ.
Фактична сума Договору визначається на
підставі фактичної сумарної вартості
Товару і робіт, прийнятих Покупцем в
межах Специфікацій в термін дії
Договору (п. 2.2., 2.3. Договору).

Розділом 3 Договору встановлено, що
Продавець поставляє Товар на умовах:
ЕХW м. Луцьк (правила «Інкотермс» 2010 р.)
не пізніше 30-ти днів з моменту
отримання замовлення. Термін поставки
вказується в Специфікаціях до Договору
на кожну поставку.

Щодо умов Договору викладених у п. 3
слід зазначити, що правила «Інкотермс»
2010 р., це Офіційні міжнародні правила
тлумачення торгівельних термінів
Міжнародної торгової палати (редакція
2010 р.), визнані урядовими органами,
юридичними компаніями і комерсантами в
усьому світі, як тлумачення найбільш
застосовних в міжнародній торгівлі
термінів. Сфера дії Інкотермс 2010
поширюється на права й обов'язки сторін
за договором купівлі-продажу в частині
постачання товарів (умови постачання
товарів). Термін - ЕХW (EX WORKS (…Name Place) =
«ФРАНКО-ЗАВОД» (… назва місця) означає,
що продавець уважається таким, який
виконав свої зобов'язання щодо
поставки в момент, коли він надав товар
у розпорядження покупця на території
свого підприємства чи в іншому
названому місці (наприклад, на заводі,
фабриці, складі тощо) без здійснення
митного очищення товару для експорту
та завантаження його на будь-який
приймаючий транспортний засіб.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що
розрахунки між Сторонами здійснюються
у безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок Продавця на підставі
рахунка-фактури, виданого Продавцем.
Валюта платежу - українська гривня.

Покупець зобов'язується оплачувати
партію Товару на підставі отриманого
рахунку або накладної у розмірі 100%
попередньої оплати. У разі зміни умов
оплати за кожну партію Товару про це
вказується в Специфікаціях до
Договору. В такому разі пріоритет має
порядок оплати, передбачений в
Специфікаціях (п.п.4.2., 4.3. Договору).

Розділом 5 Договору передбачено якість
товару.

Приймання по кількості та якості
товару передбачено розділом 6 спірного
Договору.

Відповідальність сторін сторонами
визначено розділом 7 Договору.

Так, пунктом 7.1. Договору визначено, за
невиконання або неналежне виконання
умов даного Договору, Сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства України.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, відповідно до п. 4.3.
Договору, Покупець сплачує Продавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за весь період прострочення
по оплаті (п. 7.3. Договору).

Пунктом 9.1. Договору зазначено, що усі
ймовірні спори та розбіжності за
Договором між Сторонами, з яких не було
досягнуто згоди, розв'язуються у
відповідності з чинним законодавством
України.

Згідно з п.11.1. Договір набуває чинності
з моменту його підписання Сторонами і
діє до 31.12.2012 р., а в частині
взаєморозрахунків Сторін, оплати
штрафних санкцій та гарантійних
зобов'язань - до повного їх здійснення.

З матеріалів справи вбачається, 15
лютого 2012 року між сторонами у справі
було укладено Протокол узгодження
розбіжностей до Договору
купівлі-продажу/поставки № 32/12 від 02
лютого 2012 року (а. с. 11/зворот).

Вищезазначений Протокол узгодження
розбіжностей до Договору
купівлі-продажу/поставки № 32/12 від 02
лютого 2012 року (далі за текстом -
Протокол розбіжностей) укладено у
письмовій формі, підписано
повноважними представниками двох
сторін за Договором, їх підписи
засвідчено печатками сторін, що
відповідає вимогам статей 207, 208 ЦК
України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, згідно
умов вказаного Договору та Протоколу
узгодження розбіжностей, Позивачем
згідно накладних було поставлено Товар
на загальну суму 57661,44 грн. в т. ч. ПДВ, що
підтверджується накладними на
отримання Відповідачем товару: №
РН-0000807 від 30 липня 2012 року на суму 25244,16
грн., в т.ч. ПДВ; № РН-0000921 від 31 серпня 2012
року на суму 12618,24 грн., в т.ч. ПДВ; №
РН-0001017 від 25 вересня 2012 року на суму
19799,04 грн. в т. ч. ПДВ (а.с. 12, 14, 16).

За накладною № РН-0000807 від 30 липня 2012
року позивач передав відповідачу, а
відповідач отримав Товар: плівка Polyten MLB
S з ФД (S90), кількістю 657,4; молоко
пастеризоване 2,6%, 100г, 320 мм, всього на
суму 25 244,16 грн., в т.ч. ПДВ. Зазначений
Товар відповідач отримав у позивача за
Довіреністю № 236 від 26 липня 2012 року
через ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_1 від
12 серпня 1997 року, виданий Дрогобицьким
РВ УМВСУ у Львівській області) на
отримання Товару від ТзОВ СУСП
«Хемосвіт Луцькхім» цінностей (а. с. 13).

За накладною № РН-0000921 від 31 серпня 2012
року позивач передав відповідачу, а
відповідач отримав Товар: Polyten MLB S з ФД
(S90), кількістю 328,6, кефір 2,5%, 500г, 320 мм,
всього на суму 12 618,24 грн., в т.ч. ПДВ (а.с.
14). Відповідач отримав вищевказаний
Товар за Довіреністю № 267 від 28 серпня
2012 року через ОСОБА_5 (паспорт серії
НОМЕР_1 від 12 серпня 1997 року, виданий
Дрогобицьким РВ УМВСУ у Львівській
області) на отримання від ТзОВ СУСП
«Хемосвіт Луцькхім» цінностей: плівка
та кефіру (а. с. 15).

Згідно накладної № РН-0001017 від 25
вересня 2012 року позивач передав
відповідачу, а відповідач отримав
Товар: Polyten MLB S з ФД (S90), кількістю 515,6;
молоко пастеризоване 2,6%, 1000г, 320 мм,
всього на суму 19 799,04 грн. в т. ч. ПДВ (а.с.
16). Зазначений Товар відповідач отримав
на підставі Довіреності № 288 від 24
вересня 2012 року через ОСОБА_5 (паспорт
серії НОМЕР_1 від 12 серпня 1997 року,
виданий Дрогобицьким РВ УМВСУ у
Львівській області) на отримання від
ТзОВ СУСП «Хемосвіт Луцькхім»
цінностей: плівка та молоко (а. с. 17).

Колегією суддів досліджено
вищевказані Довіреності № 236 від 26
липня 2012 року, № 267 від 28 серпня 2012 року
та № 288 від 24 вересня 2012 року на
отримання матеріальних цінностей
(Товару) встановлено, що вони підписані
уповноваженим представником
Відповідача, що підтверджується
підписами керівника підприємства
(юридичної особи) та головного
бухгалтера, зазначені їх підписи
скріплені відтиском печатки
підприємства.

Разом за вищевказаними накладними
позивач поставив відповідачу Товар на
суму 57 661,44 грн. (25244,16 грн. + 12618,24 грн.
+ 19799,04 грн.).

З матеріалів справи також вбачається,
що частину Товару: Polyten MLB S з ФД, Молоко
пастеризоване 2,6%, 1000 г, кількістю 104 300,
відповідачем було повернуто позивачу
за Видатковою накладною № ВП-0000001 від 14
травня 2013 року на суму 4005,12 грн., в т. ч.
ПДВ (а. с. 18).

Отже, Позивач свої зобов'язання за
Договором виконав, поставив
Відповідачу власним транспортним
засобом Товар на суму 53 656,32 грн., в. т. ч.
ПДВ (57 661,44 грн. - 4005,12 грн. = 53 656,32грн.).

Як встановлено місцевим господарським
судом з чим погоджується колегія
суддів, відповідач, в порушення умов
Договору (п. 4.2, п. 4.3 ) відповідач
розрахувався з позивачем частково,
оплативши вищевказані партії
постановок - 15829,76 грн.

Частина поставленого позивачем
відповідачу Товару, останнім не
оплачена, заборгованість складає суму
37 826,56 грн. (53 656,32 грн. - 15 829,76 грн. = 37 826,56
грн.).

Станом на час звернення позивача з
позовною заявою до місцевого
господарського суду заборгованість
відповідача перед позивачем становить
37 826,56 грн. - основного боргу.

Відповідно з пунктом 4 частини 3 статті
129 Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що господарські
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів і договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України
передбачено, що боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (частина перша ст.
530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з пункту 4.2 Договору,
Покупець зобов'язувався оплачувати
партію Товару на підставі отриманого
рахунку або накладної у розмірі 100%
попередньої оплати.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України,
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна
в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 статті 691 ЦК України
передбачено, що Покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або, якщо
вона не встановлена у договорі і не
може бути визначена виходячи з його
умов, - за ціною, що визначається
відповідно до статті 632 цього Кодексу, а
також вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином, згідно п. 11.1.
Договору - до повного їх здійснення.

Щодо тверджень апелянта/відповідача,
що місцевий суд порушив норми
матеріального права, у зв'язку із
винесенням рішення без належних на це
документів, а саме: при відсутності
товарно-транспортної накладної (ТТН),
що підтверджують поставку
товарно-матеріальних цінностей
позивачем відповідачу, що суперечить
Закону України «Про автомобільний
транспорт» та Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженого Мінтрансу
України від 14.10.97 р. № 363, що
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 20.02.98 р. за №128/2568, колегія
суддів зазначає наступне.

Договором купівлі-продажу/поставки №
32/12 від 02 лютого 2012 року (п. 3.1. Договору)
не передбачено обов'язкової наявності
ТТН при передачі/поставці партії
Товару позивачем відповідачу власним
транспортом, яка вчиняється на умовах
ЕХW (п. 3.1. Договору). Термін - ЕХW (EX WORKS
(…Name Place) за правилами Інкотермс 2010 р. =
«ФРАНКО-ЗАВОД» (… назва місця) -
означає, що продавець уважається таким,
який виконав свої зобов'язання щодо
поставки в момент, коли він надав товар
у розпорядження покупця на території
свого підприємства чи в іншому
названому місці (наприклад, на заводі,
фабриці, складі тощо) без здійснення
митного очищення товару для експорту
та завантаження його на будь-який
приймаючий транспортний засіб. Умови
ЕХW за правилами «Інкотермс» 2010 р. (п. 3.1.
Договору) не передбачають для продавця,
який виконав свої зобов'язання, ТТН.

Разом з тим, у п. 6.1. Договору сторони
передбачили, що приймання товару по
кількості здійснюється Покупцем на
складі згідно до даних вказаних в
товарній або товарно-транспортній
накладній, тобто сторони, за взаємною
згодою, укладаючи вказаний Договір,
передбачили альтернативну форму
приймання/передачі товару. В нашому
випадку, такою формою
приймання/передачі Товару є накладні:
№ РН-0000807 від 30 липня 2012 року на суму
25244,16 грн., в т.ч. ПДВ; № РН-0000921 від 31
серпня 2012 року на суму 12618,24 грн., в т.ч.
ПДВ; № РН-0001017 від 25 вересня 2012 року на
суму 19799,04 грн. в т. ч. ПДВ (а.с. 12, 14, 16), які
останній отримав на підставі
Довіреностей (а. с. 13, 15, 17), без будь-яких
заперечень (зауважень), щодо поставки
товару (якості, кількості, асортименту),
в т.ч. щодо наявності/відсутності ТТН,
проведення часткової оплати на суму
15829,76 грн. за отриманий Товар, свідчить
про прийняття відповідачем товару
зазначеного у накладних (за мінусом
поверненої відповідачем 14.05.2013 р. на
суму 4005,12 грн. частини Товару (а.с. 18) та,
відповідно, виникнення у останнього
обов'язку щодо його оплати.

Наявність товарно-транспортної
накладної (ТТН) не є обов'язковою умовою
для водіїв юридичних осіб, що
здійснюють перевезення для власних
потреб підприємства, в т.ч. за правилами
EXW «Інкотермс» 2010 р. (п. 3.1. Договору).

За загальним правилом перевезень
вантажів автомобільним транспортом,
відсутність ТТН є порушенням тільки
правил перевезень автомобільним
транспортом, яке не пов'язане з
дотриманням вимог податкового
законодавства та не впливає на
формування податкового кредиту та
звітності, а є лише підставою для
притягнення відповідної особи до
відповідальності.

Отже, за умови надання підприємством
всіх необхідних документів
бухгалтерського та податкового обліку
(зокрема, зареєстрованих податкових
накладних, актів приймання-здачі
виконаних робіт, рахунків, прибуткових
ордерів, актів прийому-здачі ТМЦ тощо),
які підтверджують його право на
податковий кредит, ненадання лише
документів на підтвердження факту
транспортування товару не може бути
підтвердженням нікчемності укладеного
правочину.

Рішенням місцевого суду було
встановлено, що підписання покупцем
накладної, є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
„Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" і яка
відповідає вимогам, зокрема ст. 9
названого Закону і Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами ч. 1 ст. 692 ЦК України
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
р. №01-06/928/2012).

Крім того, відповідачем частково було
сплачено позивачу кошти за частину
поставленого Товару на суму 15 829,76 грн.,
що в свою чергу підтверджує факт
поставки/отримання Товару та
часткового виконання відповідачем
умов Договору.

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого суду, що в даному випадку має
місце часткове виконання відповідачем
умов вищевказаного Договору в частині
оплати за поставлений Товар і, що до
стягнення з відповідача на користь
позивача належить сума 37 826,56 грн.
основного боргу.

Щодо нарахування позивачем пені на
суму 6798,54 грн., яку місцевим судом
задоволено лише частково, колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно з ст.ст. 549, 611, 625 Цивільного
кодексу України, ст. 230 Господарського
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Як вбачається з розрахунку поданого
позивачем до позовної заяви, позивач
нараховував пеню відповідно до пункту
7.3 Договору, в якому зазначено, що за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, відповідно до п. 4.3
Договору, Покупець сплачує Продавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за весь період прострочення
по оплаті.

Отже, позивачем нараховувалась пеня
згідно Договору за весь період
прострочення платежу, починаючи з
моменту поставлення товару до подання
позовної заяви до суду, однак позивачем
не було враховано приписи частини 6
статті 232 Господарського кодексу
України, що і було встановлено місцевим
господарським судом, у зв'язку з чим,
розмір пені судом перераховано
відповідно до приписів чинного
законодавства і розмір пені,
відповідно, склав 3119,00 грн., а не 6798,54
грн., як просив позивач.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Перевіривши правильність
розрахунку пені та враховуючи
вищенаведене колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду, про наявність правових підстав
для задоволення позову в частині
стягнення з Відповідача на користь
Позивача пені в сумі 3119 грн., в частині ж
стягнення решти 3679,54грн. пені місцевий
суд правомірно відмовив.

Щодо нарахування позивачем 3 відсотків
річних на суму 1407,51 грн., колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши
правильність розрахунку 3% річних,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду, що в частині
стягнення 3% річних в сумі 1407,51 грн.
позовні вимоги підлягають до
задоволення.

Щодо тверджень апелянта, що місцевим
судом порушено норми процесуального
права у зв'язку із не належним
повідомленням апелянта/відповідача
про день, час та місце розгляду справи,
чим порушено на думку скаржника норми
ст. 4-3 Господарського процесуального
кодексу України, та у зв'язку із не
з'явленням у судове засідання
представника відповідача, що в свою
чергу мало місце для відкладення
розгляду справи на іншу дату, чого
місцевим судом не було зароблено,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
місцевим судом ухвалою суду від 21.11.2013
р. порушено провадження у справі №
914/4364/13 та розгляд справи призначено до
розгляду на 09.12.2013 р. (а. с. 1).

Вищезазначену ухвалу місцевим судом
було направлено рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення поштового відправлення на
юридичну адресу Позивача (п. і. 43020,
Волинська обл., м. Луцьк, вул.
Рівненська, 76а) та Відповідача (п. і. 82100,
Львівська обл., м. Дрогобич, вул.
Гайдамацька, 5).

Як уже було зазначено у цій постанові,
Апелянт/відповідач: Публічне
акціонерне товариство «Дрогобицький
молочний завод» згідно спеціального
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 18419055 (а. с. 73-75),
знаходиться за юридичною адресою: п. і.
82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул.
Гайдамацька, буд. 5.

Отже, юридична особа вважається
створеною і набуває права юридичної
особи (правосуб'єктності) з дня її
державної реєстрації у порядку
визначеному чинним законодавством
України, що визначено ст. 89 ЦК України.

Статтею 56 Господарського кодексу
України (аналогічною є ст. 87 ЦК України)
визначено порядок утворення суб'єкта
господарювання, вимоги до установчих
документів, визначено у статті 57 ГК
України (ст. 88 ЦК України), а набрання
чинності установчих документів,
визначено у статті 58 ГК України.

Юридична особа діє з моменту її
державної реєстрації (ст. 89 ЦК України).
До єдиного державного реєстру
вносяться відомості про
організаційно-правову форму юридичної
особи, її найменування,
місцезнаходження, органи управління,
філії та представництва, мету установи,
а також відомості, встановлені законом
(ч. 4 ст. 89 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що
Відповідач отримав ухвалу місцевого
суду про порушення провадження у
справі 26.11.2013 р. рекомендованою
кореспонденцією за № 08541436 (оригінал
повідомлення про вручення поштового
відправлення - на а. с. 2).

Крім того, ухвалою місцевого суду від
09.12.2013 р., у зв'язку із не з'явленням в
судове засідання представника
Відповідача, розгляд справи було
відкладено на 15.01.2014 р. та зобов'язано
відповідача подати документально та
нормативно обґрунтований письмовий
відзив на позовну заяву, про що сторін
було повідомлено рекомендованою
кореспонденцією, згідно Інструкції з
діловодства у господарських судах
України затвердженого Наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.02р.
№ 75.

Відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції (з
наступними змінами), перший, належним
чином підписаний, примірник
процесуального документа (ухвали,
рішення, постанови) залишається у
справі; на звороті у лівому нижньому
куті цього примірника проставляється
відповідний штамп суду з відміткою про
відправку документа, що містить:
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копії процесуального
документа сторонам або іншим учасникам
судового процесу (Інформаційний лист
Вищого господарського суду України від
13.08.08р. № 01-8/482).

Як вбачається з матеріалів справи,
місцевим судом на адресу сторін у
справі було направлено ухвалу про
відкладення розгляду справи № 914/4364/13
від 09.12.2013 року, що підтверджується
штампом суду з відміткою про відправку
документа (а. с. 25/зворот).

Крім того, як уже було вище зазначено у
цій постанові, нормами чинного
законодавства України не обмежено коло
осіб, які можуть представляти особу в
судовому процесі. Тому неможливість
представника відповідача бути
присутнім у судовому засіданні не
перешкоджає реалізації права учасника
можливості скористатися правами ст. 28
ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 передбачено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки,
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК
України, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні
(правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Крім того, статтею 75 ГПК України
визначено, якщо відзив на позовну заяву
і витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відтак, неподання відповідачем у
справі відзиву на позовну заяву не
перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
твердження апелянта, що місцевим судом
порушено норми процесуального права у
зв'язку із не належним повідомленням
відповідача про день, час та місце
розгляду справи, є надуманими та
такими, що не заслуговують на увагу
суду.

Інші твердження апелянта/відповідача,
які зазначені в апеляційній скарзі до
уваги не приймаються, оскільки не
доведені належними та допустимими
доказами.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, колегія суддів
прийшла до висновку, апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Дрогобицький молочний завод»
залишити без задоволення, рішення
господарського суду Львівської
області від 15.01.2014 р. у справі № 914/4364/13 -
без змін.

Крім того, колегія суддів зазначає,
ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду 03.03.2014 р.
апелянту/відповідачу було відстрочено
сплату судового збору до прийняття
постанови у даній справі.

Відтак, судовий збір за перегляд
рішення господарського суду
Львівської області від 15.01.2014 р. у
справі № 914/4364/13 в апеляційному порядку
покласти на апелянта/відповідача,
стягнувши з Публічного акціонерного
товариства «Дрогобицький молочний
завод» (п. і. 82100, Львівська обл., м.
Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 5,
Ідентифікаційний код 00446428) в дохід
державного бюджету (УДКСУ у
Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКСУ у
Львівській області, МФО 825014) судовий
збір в сумі 913,50 грн.

Відповідно до ст. 44 - 49 ГПК України,
судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44 - 49, 89, 99, 101,
103, 105 Господарського процесуального
кодексу України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 15.01.2014 року у
справі № 914/4364/13 - залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за
перегляд судового рішення в
апеляційному порядку покласти на
апелянта/відповідача.

3. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Дрогобицький
молочний завод» (п. і. 82100, Львівська
обл., м. Дрогобич, вул. Гайдамацька, 5, ) на користь стягувача:
Державного бюджету України (УДКСУ у
Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКУ у
Львівській області, МФО 825014) судовий
збір за подання апеляційної скарги в
сумі 913 грн. 50 коп. Місцевому
господарському суду видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути
господарському суду Львівської
області.

Головуючий суддя
Данко Л.С.

Суддя
Дякович О.В.

Суддя
Якімець Г.Г.

В судовому засіданні 26.03.2014 р.
оголошено вступну і резолютивну часини
постанови. Повний текст постанови
складено та підписано - 31.03.2014р.