ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Справа № 908/1191/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.,суддів
:Гончарука П.А., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Запорізький завод феросплавів"на
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 10.09.2013 рокуу
справі за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Метком
Інвест"доПублічного акціонерного
товариства "Запорізький завод
феросплавів"прозобов'язання вчинити
певні дії

В С Т А Н О В И
В:

у березні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Метком
Інвест" звернулось до господарського
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Запорізький
завод феросплавів" про зобов'язання
останнього виконати умови договору №
158 від 25.01.2010 року щодо прийняття товару
та оплати його вартості.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 16.05.2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

За наслідками перегляду справи в
апеляційному порядку, постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 10.09.2013 року
рішення господарського суду першої
інстанції скасовано та постановлено
нове рішення, яким позов задоволено у
повному обсязі, зобов'язано
відповідача прийняти від позивача
товар та оплатити його вартість, згідно
умов договору № 158 від 25.01.2010 року.

Постанова апеляційного суду оскаржена
в касаційному порядку й ухвалою Вищого
господарського суду України від 19.03.2014
року порушено касаційне провадження у
справі за скаргою відповідача, у якій
він посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права і просить постанову апеляційного
господарського суду скасувати,
залишивши в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
наведені у касаційній скарзі доводи,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Постановляючи про відмову в позові суд
першої інстанції виходив з того, що
строк дії договору № 158 від 25.01.2010 року
сплив 31.12.2012 року і в подальшому
пролонгований не був, а тому заявлені у
квітні 2013 року вимоги про зобов'язання
виконати умови цього спірного договору
безпідставні, а апеляційний
господарський суд, у свою чергу,
скасовуючи рішення суду та
постановляючи про задоволення позову у
повному обсязі, послався на
відсутність належних доказів
обґрунтованої відмови відповідача
прийняти товар, поставлений йому в
межах строку дії вказаного договору,
внаслідок чого позивач вправі вимагати
виконання відповідачем умов угоди,
зокрема прийняти товар та оплатити
його вартість.

Проте, повністю погодитись наведеними
мотивами як відмови, так і задоволення
позову не можна.

З наявних у справі матеріалів
вбачається, що відносини сторін
врегульовані договором № 158 від 25.01.2010
року, за умовами якого ТОВ "Метком
Інвест" зобов'язалось поставити ПАТ
"Запорізький завод феросплавів" товар,
а останній прийняти та оплатити цей
товар.

Пунктом 4.2 зазначеного договору
встановлено, що поставка товару
здійснюється продавцем на умовах СРТ
франко-склад Покупця (ІНКОТЕРМС-2000), 69035,
м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11.

Додатковою угодою № 7 від 20.06.2011 року
сторони погодили, що постачальник
20.03.2012 року зобов'язаний передати
покупцю товар (клапан отсечной
быстродействующий для ферросплавного
газа ДУ250, РУ=0,1МПА комплектно с
ответными фланцами и крепежными
изделиями. среда газ в количестве 8 шт.)
загальною вартістю 500 800 грн.,
розрахунок за який останній здійснює
протягом 5 банківських днів з моменту
передачі товару та підписання акту
приймання-передачі.

Незважаючи на те, що цією додатковою
угодою не було змінено умови поставки,
визначені п. 4.2. договору, з власної
ініціативи за товаротранспортною
накладною від 20.03.2012 року позивач
відвантажив обумовлений товар
відповідачу, який не було прийнято, а
тому, з посиланням на Правила
ІНКОТЕРМС-2000 та п. 4.2. договору, позивач
і просить зобов'язати відповідача
прийняти товар та оплатити його
вартість відповідно до умов договору №
158 від 20.06.2011 року.

Визнавши наведені вище обставини
достатніми для прийняття рішення про
задоволення позову, апеляційний
господарський суд не звернув уваги, що
зобов'язання постачальника передати
товар покупцеві, а останнього -
прийняти та оплатити його вартість,
врегульовані не лише договором, а і
нормами Господарського кодексу
України та положеннями Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

За приписами ч. 4 ст. 690 ЦК України, якщо
покупець без достатніх підстав
зволікає з прийняттям товару або
відмовляється його прийняти., покупець
має право вимагати від нього прийняти
та оплатити товар або має право
відмовитися від договору
купівлі-продажу.

Передбачене цією нормою право продавця
вимагати прийняття та оплати товару
може мати місце лише у випадках, коли
покупець не має права вимагати заміни
товару або права на відмову від
договору купівлі-продажу.

Зокрема, мають бути виключені випадки,
коли покупець має право вимагати
заміни товару чи його частини (ст.ст. 672,
678, 684 ЦК України) або ті, які звільняють
його від обов'язку прийняти товар
(ст.ст. 663, 673, 669, 671, 682 ЦК України).

Тобто, наведені у цих нормах випадки є
предметом доказування, але всупереч
покладеному на суд обов'язку щодо
повного та всебічного з'ясування
дійсних обставин справи, зазначене
вище не з'ясовувалось, правових
висновків щодо цього судові рішення не
містять, а тому судові рішення як щодо
відмови у позові, так і щодо
зобов'язання відповідача прийняти
товар без застережень та оплатити його
вартість не можна визнати законними і
обґрунтованими.

Крім того, зобов'язуючи відповідача
прийняти товар та оплатити його
вартість згідно умов договору № 158 від
25.01.2010 року, апеляційний суд порушив
вимоги щодо змісту судового рішення,
яке передбачає обов'язковість
зазначення найменування майна, яке
підлягає передачі чи розмір сум, що
підлягають стягненню, і виключає
можливість посилання на умови, які
відсилають до подій, що не передбачені
змістом резолютивної частини судового
рішення.

З огляду на наведене, судові рішення не
можуть залишатись без змін і
підлягають скасуванню з
направленням матеріалів справи на
новий судовий розгляд, під час
якого суду необхідно врахувати
наведене, повно та всебічно з'ясувати
дійсні обставини справи, дати їм
належну правову оцінку, та у залежності
від встановленого, постановити законне
та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 85, 1119-11111,
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 16.05.2013 року та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 10.09.2013 року
скасувати, а справу передати на новий
судовий розгляд у іншому складі суддів.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко