ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" березня 2014 р.Справа № 924/19/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі судді Мухи М.Є.,
розглянувши матеріали

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Комунального підприємства
"Південно-Західні тепломережі" м.
Хмельницький

про стягнення 4515320,97 грн.

Представники сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: Супінський Г.В. за
довіреністю № 2566 від 15.10.13р.

В судовому засіданні відповідно до ч.2
ст.85 ГПК України проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся із
позовом до суду про стягнення із
відповідача 4 515 320,97грн. заборгованості
в т.ч. 3 833624,07грн. основного боргу за
отриманий природний газ відповідно до
умов договору на купівлю - продаж
природного газу №14/2376/11 від 30.09.11р.,
421908,36грн. пені, 67 184,49грн. 7% штрафу, 10
339,86грн. інфляційних нарахувань та 182
264,19грн. 3% річних.

Позивач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив.

Відповідач у відзиві на позов пояснив,
що порушення грошового зобов'язання з
боку відповідача сталось з об'єктивних
причин, на які відповідач не міг
вплинути, так як існує значна
заборгованість населення за відпущену
теплову енергію - 3823000,00 грн. (станом на
01.02.2014р.). Звертає увагу суду на той факт,
що КП "Південно-Західні тепломережі" не
має можливості стягувати пеню з
фізичних осіб - боржників у зв'язку з
відсутністю законодавчого
врегулювання даного питання. Відмічає,
що обов'язок по відшкодуванню різниці в
тарифах відповідно до законодавства
взяла на себе держава. Із позовної
заяви (розрахунку) позивача вбачається,
що сума боргу відповідача за спожитий
природний газ становить 3 833 624 грн. 07
коп. В той же час державою не
відшкодовано з бюджету різниці в
тарифах на теплову енергію
Комунальному підприємству
"Південно-Західні тепломережі" (станом
на 01.02.2014 р.) в сумі 22 470 000 грн. Тобто
розмір фактичної різниці в тарифах
більше ніж в шість разів перевищує
нараховану відповідачу заборгованість
за поставлений природний газ.

Інформує, що відповідно до п.2 ст.16
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" і "Порядку та умов
надання у 2014 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування", затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.01.2014 р. №30, між сторонами: Головним
управлінням Державної казначейської
служби у Хмельницький області;
Департаментом фінансів Хмельницької
облдержадміністрації; Комунальним
підприємством "Південно-Західні
тепломережі" та Національною
акціонерною компанією "НАК Нафтогаз
України" 12 лютого 2014 року укладено
Договір №88/30 "Про організацію
взаєморозрахунків" на суму 2854500,00грн.

Згідно даного договору сторони дійшли
згоди щодо сплати відповідачем на
користь позивача вартості природного
газу за договором №14/2376/11 від 30.09.2011р. в
сумі 2854500,00 грн. за рахунок субвенції з
державного бюджету наданої місцевим
бюджетам на погашення заборгованості з
різниці в тарифах на теплову енергію,
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення.

З умов Договору про організацію
взаєморозрахунків від 12.02.2014р. №88/30
вбачається, як зазначає відповідач, що
про факт припинення первісного
зобов'язання свідчить про погодження
сторонами у п.п. 2 п.9 обов'язку не
вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору.
Повідомляє, що строк виконання нового
зобов'язання пов'язаний з моментом
перерахування територіальним органом
Казначейства грошових коштів з
Державного бюджету. Зазначає, що
заборгованість за спожитий природний
газ в сумі 2854500,00 грн. буде погашена за
рахунок субвенції з Державного бюджету
України у найближчий період.

Розглядом матеріалів справи
встановлено.

30.09.2011р. між Національною акціонерною
компанією „Нафтогаз України"
(продавець) та Комунальним
підприємством „Південно - Західні
тепломережі" (покупець) укладено
договір №14/2376/11 на купівлю-продаж
природного газу (надалі - договір).

Згідно п.п.1.1 договору передбачено, що
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та в 2012 році імпортований природний газ
(за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезеного на митну територію України
ПАТ „Національна акціонерна компанія
„Нафтогаз України", далі - газ), для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Продавець передає покупцеві з 01 жовтня
2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі
до 40500 тис. куб. м. (п.п.1,2, 2.1 договору).

Згідно п.п.3.4, 3.5 договору передбачено,
що не пізніше 5-го числа місяця,
наступного за місяцем продажу газу,
покупець зобов'язується надати
продавцю підписані та скріплені
печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаного уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами. Кількість
теплової енергії, що відпускається для
надання населенню послуг з опалення та
гарячого водопостачання визначається
окремими приладами обліку теплової
енергії, які встановлені у споживача
теплової енергії.

Відповідно до п.п.5.1, 5.2 договору
передбачено, що ціна (граничний рівень
ціни) на природний газ та послуги з його
транспортування установлюються НКРЕ.
Ціна за 1000 куб. м природного газу
становить 1091 грн. з урахування збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного гачу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу -
1091грн., крім того ПДВ - 20%, всього 1309,20грн.

Вказаним договором передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу. При невиконанні
покупцем вимог, передбачених у п.6.1
цього договору, продавець має право
обмежити передачу газу покупцеві або
припинити передачу газу до повного
погашення заборгованості за переданий
газ по цьому договору. (п.п.6.1, 6.2
договору).

Згідно п.п.7.2 договору передбачено, що у
разі невиконання покупцем умов пункту
6.1. цього договору продавець має право
не здійснювати доставку газу покупцю
або обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

11.10.2011р. сторони підписали додаткову
угоду №1 до договору №14/2376/11, згідно
якої погодили нову редакцію п. 5.2
договору, а саме: ціна за 1000 куб. м
природного газу, що використовується
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням становить 1091
грн. з урахування збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб. м.
природного газу - 1091 грн., крім того ПДВ -
20%, всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Ціна за 1000 куб. м природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
релігійними організаціями становить
1248,74 грн. з урахування збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб. м.
природного газу - 1248,74 грн., крім того
ПДВ: на газ - 0%, на послуги з
транспортування- 20% - 60,46грн., всього з
ПДВ - 1309,20 грн.

01.08.2012р. сторони підписали Додаткову
угоду №2 до договору №14/22376/11, згідно
якої п.2.1 статті 2 договору виклали в
новій редакції: продавець передає
покупцеві у 2011 році природний газ у
обсязі 1798, 249 тис. куб.м та у 2012 році до
11850тис.куб.м. З 01.07.2012р. викласти п.п.5.2
договору в новій редакції: "Ціна за 1000
куб. м природного газу становить 1091грн.
з урахування збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб. м.
природного газу - 1091 грн., крім того ПДВ -
20% - 218,20грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

30.11.2012р. між сторонами підписано
Додаткову угоду №3 до договору №14/2376/11,
згідно якої сторони виклали п.7.2
договору в новій редакції: у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
цього договору, продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем умов п. 6.1. цього договору, він
у безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

На виконання умов договору №14/2479/11
позивач потягом жовтня 2011р., з
листопада по грудень 2012р. поставив
відповідачу природний газ обсягом
4135111,763тис. куб. м. на загальну суму 13 425
517,38 грн., що підтверджуються актами
приймання-передачі природного газу:
№23973хмН від 31.10.2011р. на суму 2 354 267,59 грн.,
від 30.11.2012р. на суму 495443,17грн., б/н від
30.11.2012р. на суму 1 841 337,44 грн., б/н від
30.11.2012р. на суму 3 328 800,72грн., б/н від
31.12.2012р. на суму 5 405 668,46грн. Вказані акти
приймання-передачі природного газу
належним чином підписані, скріплені
печатками підприємств.

Згідно із банківськими виписками за
період з 28.10.2011р. по 31.03.2013р. вартість
отриманого відповідачем природного
газу сплачена в сумі 9 591 893,31грн., тому
заборгованість по договору на
купівлю-продаж природного газу №14/2376/11
від 30.09.2011р. становить 3 833 624,07грн.

Оскільки відповідач вчасно не проводив
розрахунки за отриманий природний газ,
позивачем проведено нарахування пені в
сумі 421 908,36, 7% штрафу в розмір 67 184,49грн.,
10 339,86грн. інфляційних нарахувань та 182
264,19 грн. 3% річних відповідно до поданих
розрахунків.

Натомість, відповідачем заявлено
письмове клопотання про зменшення пені
на 90% в порядку ч.3 ст.83 ГПК України та
про відмову в позові в частині
стягнення 7% штрафу.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані докази та
давши їм оцінку в сукупності суд
враховує таке:

Відповідно до ч.2 п.1 ст.175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу
України та ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

З положень ст.509 ЦК України та ст.173 ГК
України вбачається, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Нормами ст.627 ЦК України встановлено
свободу договору, тобто відповідно до
ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами було укладено договір на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011р. №14/2376/11 (із врахуванням
додаткових угод №1 від 11.10.2011р., №2 від
01.08.2012р., №3 від 30.11.2012р.), який за
правовою природою є договором
поставки.

Згідно зі ст.712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом, або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України та ст.ст.525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів , договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань або їх зміна не
допускається.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно із п.10 Правил подачі та
використання природного газу в
народному господарстві України,
затверджених наказом Держкомнафтогазу
від 01.11.1994р. за №355, розрахунки за газ
здійснюються за цінами та в порядку,
передбаченому договорами, які
укладаються між газопостачальною і
газозбутовою організаціями та
споживачами, а також між газозбутовими
організаціями та споживачами. Термін
оплати, порядок нарахування оплати і
перевірки правильності нарахування
обумовлюється договором між сторонами.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає як
порушення зобов'язання.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору від 30.09.2011р.
№14/2376/11 відповідачем частково сплачено
вартість отриманого газу.
Заборгованість становить 3 833 624,07грн.

Відповідачем наявна заборгованість не
спростована, докази щодо її погашення
не надано, а тому суд вважає її
обґрунтованою, підтвердженою та такою,
що підлягає стягненню.

Щодо правомірності нарахованої
позивачем пені та підстав для її
стягнення, судом до уваги приймається
таке.

Відповідно до ст.199 ГК України
виконання господарського зобов'язання
забезпечується засобами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Виходячи із змісту ст.ст.546, 548, 549
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися у
відповідності до закону або умов
договору, зокрема, неустойкою, яку
боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Частиною 4 ст.231 ГК України передбачено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п.п.7.2 договору передбачено
неустойку (пеню) у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Як вбачається із поданого позивачем
розрахунку пені в розмірі 421 908,36грн.,
при обрахуванні пені позивачем були
враховані часткові оплати вартості
отриманого газу. Тому пеня нарахована
правомірно.

Також позивачем нараховано та заявлено
до стягнення 7% штрафу в розмірі 67
184,49грн. який передбачено п.п. 7.2
договору.

Щодо позовної вимоги про стягнення із
відповідача 3% річних в сумі 182 264,19 грн.,
судом до уваги приймається таке.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання. Дане підтверджується
правовою позицією, яка викладена у
постанові Верховного Суду України від
15.11.2010р. №4/720.

Аналізуючи поданий позивачем
розрахунок 3% річних, суд вважає
правомірною вимогу про стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 182 264,19 грн.

Щодо стягнення з відповідача 10 339,86грн.
інфляційних витрат судом зважається на
наступне.

Індекс інфляції, який характеризує
динаміку загального рівня цін на
товари та послуги, визначається
Держкомстатом за період, який
становить один місяць, а розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
обчислюється виходячи з суми боргу, що
мав місце на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Держкомстатом, за період
прострочки.

Тобто, врахування індексу інфляції
можливе лише на суму простроченої
заборгованості не менше як на один
місяць та у порядку відповідальності
боржника за порушення грошового
зобов'язання.

Даної правової позиції дотримується і
Вищий господарський суд України по
аналогічній справі щодо періоду
нарахування інфляційних (постанова
Вищого господарського суду України від
20.02.2013р. по справі №16/5025/1011/12, № 16/924/963/13).

Крім того, сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Така позиція викладена у листі
Верховного Суду України „Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 №62-97р. При цьому індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця. Аналогічна
позиція викладена в Інформаційному
листі Вищого господарського суду
України 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права".

Як вбачається із поданого позивачем
розрахунку ним не враховані зазначені
вище вимоги законодавства та не
враховано часткове погашення боргу, що
виключає нарахування інфляційних на
певний місяць. Відтак, у позові в
частині стягнення з відповідача 10 339,86
грн. інфляційних витрат суд вважає за
необхідне відмовити.

Щодо письмового клопотання
відповідача про зменшення пені на 90% в
порядку ч.3 ст.83 ГПК України та про
відмову в позові в частині стягнення 7%
штрафу суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Право зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, надано
господарському суду частиною 3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Пленум Вищого господарського суду
України в п.3.17.4 постанови від 26.12.2011р. №
18 „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'яснив, що
вирішуючи питання зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Обґрунтовуючи клопотання про
зменшення розміру пені, відповідач
зазначає, що основною причиною
утворення заборгованості є
відсутність субвенцій з державного
бюджету України на погашення
заборгованості в різниці в тарифах, а
також несвоєчасна сплата населення за
спожиту теплову енергію.

Відсутність субвенцій з Державного
бюджету на погашення заборгованості з
різниці в тарифах, несплата населенням
за спожиту теплову енергію не є
підставою звільнення від передбаченої
договором господарсько-правової
відповідальності.

Разом з тим, як вбачається з наданих до
матеріалів справи доказів, відповідач
добросовісно вживав усіх можливих
заходів до виконання зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, норми чинного
законодавства, важкий фінансовий стан
комунального підприємства, об'єктивні
обставини, які призвели до виникнення
боргу, беручи до уваги те, що
відповідачем газ придбавався для
надання послуг з теплопостачання
населенню, які мають заборгованість по
сплаті послуг, невідшкодовану різницю
в тарифах на послуги з теплопостачання
для населення, а також розмір стягнутих
з відповідача 3% річних, виходячи із
принципу розумності і співрозмірності,
суд вважає за можливе зменшити розмір
неустойки (штрафу та пені), який
підлягає стягненню на п'ятдесят
відсотків - до 35 592,25 грн. штрафу та на
п'ятдесят відсотків - до 210 954,18грн. пені.

За таких обставин, позов підлягає
частковому задоволенню в сумі 3 833
624,07грн. основного боргу, 35 592,25 грн.
штрафу, 210 954,18грн. пені та 182 264,19 грн. 3%
річних. В решті позову щодо стягнення
із відповідача 35 592,25 грн. штрафу, 210 954,18
грн. пені та 10 339,86грн. інфляційних
втрат, належить відмовити.

Відповідно ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно задоволених позовних
вимог. При розподілі судових витрат
судом враховується п. 3.17.4. Постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 „Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
відповідно до якого судовий збір у
разі зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115,
116 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ до
Комунального підприємства
"Південно-Західні тепломережі" м.
Хмельницький про стягнення 4515320,97 грн.
задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
„Південно-Західні тепломережі" (м.
Хмельницький, вул. Курчатова, 17/1, ) на користь Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького,
6, ) 3 833 624,07 грн. (три
мільйони вісімсот тридцять три тисячі
шістсот двадцять чотири гривні 07 коп.)
основного боргу, 210 954,18грн. (двісті
десять тисяч дев'ятсот п'ятдесят чотири
гривні 18 коп.) пені, 35 592,25 грн. (тридцять
п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто дві
гривні 25 коп.) - 7% штрафу, 182 264,19 грн. (сто
вісімдесят дві тисячі двісті шістдесят
чотири гривні 19коп.) 3% річних, 68 662,41грн.
(шістдесят вісім тисяч шістсот
шістдесят дві гривні 41 коп.) витрат по
оплаті судового збору.

Видати наказ.

У стягненні 35 592,25 грн. штрафу, 210 954,18грн.
пені та 10 339,86грн. інфляційних втрат,
відмовити.

Повний текст рішення складено 31.03.2014р.

Суддя
М.Є. Муха

Віддрук. 2 прим. : 1 - до справи, 2 -
позивачу (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6).